Ухвала
 
09 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 205/5176/21
провадження № 61-1639ск23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 червня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
 
Додатковим рішенням Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 30 червня 2022 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 адвоката Васильцової О. М. про стягнення судових витрат відмовлено.
 
Не погоджуючись з вказаними рішеннями, позивач ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Васильцова О. М., подав апеляційну скаргу.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 09 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, а саме: зазначення інших підстав для поновлення строку.
 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 15 червня 2022 року та додаткове рішення цього ж суду від 30 червня 2022 року.
 
Судове рішення мотивовано тим, що вказані заявником причини пропуску строку на апеляційне оскарження не є поважними.
 
У лютому 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2022 року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, оскільки не надав оцінки тій обставині, що заявником пропущено строк на апеляційне оскарження з поважних причин, зокрема хвороби позивача у період з 01 вересня 2022 року по 07 жовтня 2022 року та відпустки представника у серпні 2022 року.
 
За змістом частини першої статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження) вирішує колегія у складі трьох суддів після одержання касаційної скарги, оформленої відповідно до вимог статті 392 ЦПК України.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
 
Колегія суддів встановила, що касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування та тлумачення.
 
У статті 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Застосування передбачених цією нормою правил залежить від виду процесуального строку. У разі, коли процесуальна дія не вчинена у межах строку, встановленого законом, суд може поновити його, якщо строк пропущено з причин, визнаних судом поважними.
 
Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.
 
Норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
 
Разом з тим, право суду на поновлення строку не є безмежним.
 
У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.
 
Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.
 
Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.
 
Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.
 
Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.
 
Апеляційний суд, встановивши, що оскаржувані судові рішення отримано заявником 29 липня 2022 року, а відпустка представника з 01 серпня 2022 року по 01 вересня 2022 року та перебування позивача на амбулаторному лікуванні у період з 01 вересня 2022 року по 09 вересня 2022 року не свідчать про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження, обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження. 
 
Посилання касаційної скарги на поважність причин пропуску строку є безпідставними та не впливають на законність судового рішення, оскільки вказані доводи вже були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.
 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним, а касаційна скарга  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2022 року є необґрунтованою.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді                                                                                                              Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. В. Білоконь 
                                                                                                                  О. М. Осіян