УХВАЛА
про відмову у відкритті касаційного провадження 

09 січня 2023 року 

м. Київ

справа № 560/11772/21
адміністративне провадження № К/990/35754/22 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Кравчука В.М., суддів Єзерова А.А., Мороз Л.Л.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 
на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року (колегія у складі суддів Граб Л.С., Смілянця Е.С., Сторчака В.Ю.)
у справі № 560/11772/21
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

УСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФ України в Хмельницькій області; відповідач), у якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення з 19.02.2020 розміру відсотку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 90 % до 50 %;
- зобов`язати ГУ ПФ України в Хмельницькій області здійснити перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 90% суддівської винагороди працюючого судді Полонського районного суду Хмельницької області згідно з довідкою ТУ ДСА України в Хмельницькій області від 13.03.2020 № 1115, з урахуванням фактично виплачених сум, починаючи з 19.02.2020.

Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 08.12.2021 відмовив у задоволенні позову.

Сьомий апеляційний адміністративний суд постановою від 06.10.2022 скасував рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 08.12.2021, ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову:
-          визнав протиправними дії ГУ ПФ України у Хмельницькій області щодо зменшення відсоткового розміру довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 до 50 % від суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді;
-          зобов`язав ГУ ПФ України у Хмельницькій області здійснити з 19.02.2020 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , виходячи із 64 % від розміру суддівської винагороди судді відповідного суду, з урахуванням раніше виплачених сум;
-          відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог;
-          стягнув за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Хмельницькій області на користь ОСОБА_1 відшкодування судового збору у розмірі 1  135,00 грн.

14.12.2022 ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, що 19.12.2022 надійшла до Верховного Суду, у якій, із посиланням на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2022, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Як на підставу касаційного оскарження покликається на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах. Законами України не передбачено зменшення вже призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зменшення відповідачем розміру його щомісячного довічного грошового утримання судді є звуженням об`єму та змісту гарантій від досягнутого рівня. 

Позивач пропустив строк на касаційне оскарження, встановлений ч. 1 ст. 329 КАС України, оскільки оскаржувана постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду ухвалена (складена) 06.10.2022, строк на подання касаційної скарги закінчився 07.11.2022.

ОСОБА_1 клопоче поновити строк на касаційне оскарження. Клопотання обґрунтоване тим, що отримав копію постанови суду апеляційної інстанції 15.11.2022. 
Відповідно до ч. 2 ст. 329 КАС України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Зважаючи на дату отримання копії постанови суду апеляційної інстанції, Суд вважає, що ОСОБА_1 слід поновити строк на касаційне оскарження відповідно до ч. 3 ст. 329 КАС України.

Перевіряючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження, Суд виходить з такого.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 4 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Згідно із п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
У цій справі оскаржуються дії Пенсійного фонду щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Хмельницький окружний адміністративний суд в ухвалі від 16.09.2021 про відкриття провадження вирішив питання про розгляд цієї справи за правилами спрощеного позовного провадження.
У такому разі, ухвалені у цій справі судові рішення відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження, покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Для підтвердження фундаментального значення для формування єдиної правозастосовної практики скаржник має сформулювати проблемне правове питання, вирішення якого у випадку відкриття Верховним Судом касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
Проте ОСОБА_1 у касаційній скарзі не формулює таке питання, належно не обґрунтовує, у чому саме полягає фундаментальне значення розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовної практики, не вказує приклади неоднакового застосування судами у інших справах у подібних правовідносинах норм матеріального чи процесуального права.
Також ОСОБА_1 у касаційній скарзі не обґрунтовує, у чому саме полягає винятковість для нього цієї справи. Покликання на те, що він є суддею у відставці, права якого на володіння майном порушуються, не вирізняє цю справу з-поміж інших справ даної категорії спорів.
Таким чином, Суд не вбачає у справі обставин, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, для відкриття касаційного провадження, розглянутій у порядку спрощеного позовного провадження.

Крім того, Суд відхиляє покликання ОСОБА_1 на наявність підстави касаційного оскарження, передбаченої п. 3 ч. 4 ст. 328 КАС України.

Верховний Суд за результатами перегляду аналогічної справи № 620/5437/20 у постанові від 24.09.2021 вже сформулював висновок щодо застосування норм права у питанні визначення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці, призначеного згідно із Законом України від 07.07.2010 № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI), при проведенні перерахунку такого утримання відповідно до ч. 4 ст. 142 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIІІ "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 1402-VIII), які зводяться до того, що: «<…> чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування довічного щомісячного грошового утримання, а також виходячи із принципу єдності статусу суддів, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для обрахунку (перерахунку) щомісячного довічного грошового утримання виходячи із розміру суддівської винагороди діючого судді та розміру її відсоткового значення одночасно за складовими, які передбачені різними законами.
Тобто, для перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді за правилами частини четвертої статті 142 Закону №1402-VIII у формулі його обрахунку має застосуватись розмір відсоткового значення суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, визначений частиною третьою Закону № 1402- VIII.
<…> перерахунок грошового утримання судді у відставці, виходячи із розміру відсоткового значення, визначеного частиною третьої статті 141 Закону 2453-VI від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів та суддів, які вийшли у відставку за Законом №1402-VIII, у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, що не відповідає базовому принципу єдності статусу суддів, який означає однаковий підхід до встановлення рівня матеріального забезпечення судді.».

Також слід зазначити, що Конституційний Суд України у Рішенні від 08.06.2016 № 4-рп/2016 визнав неконституційними низку положень Закону № 2453-VI, у тому числі й частину третю статті 141 Закону № 2453-VI у редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», а саме, положення про те, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у розмірі 60 відсотків грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Разом з тим, ч. 3 ст. 142 Закону № 1402-VIII, відповідно до якої суд апеляційної інстанції зобов`язав відповідача здійснити ОСОБА_1 перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, неконституційною не визнавалась та не вступає в колізію з іншими нормами законів.
Суд зауважує, що вказаною нормою визначено інший підхід до обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які виходять у відставку, ніж той, з якого виходив                ОСОБА_1 (що був передбачений Законом № 2453-VI).

Щодо цього Верховний Суд у постанові від 27.09.2021 у справі № 580/585/21 у доповнення до висновків, викладених у постанові від 24.09.2021 у справі № 620/5437/20, сформулював правову позицію про те, що: «<…> розмір довічного грошового утримання позивача від суддівської винагороди працюючого судді (90 %) визначений у порядку, передбаченому Законом № 2453-VI, відрізняється від порядку визначення розміру довічного грошового утримання судді, встановленому чинним Законом № 1402-VIII, на підставі якого позивачу проведено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Така відмінність полягає в тому, що Законом № 2453-VI розмір довічного грошового утримання судді у відставці визначався у відсотках (80% і більше), виходячи із суддівської винагороди працюючого судді, зокрема з окладу у розмірі 15 мінімальних заробітних плат (з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 4 грудня 2018 року № 11-р/2018), на відміну від положень Закону № 1402-VIII, який передбачає сутнісно інші базові показники суддівської винагороди, виходячи з окладу працюючого судді; в даному випадку судді першої інстанції, - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, (стаття 135 Закону № 1402-VIII), а також інший розмір довічного утримання судді у відставці 50% і більше від суддівської винагороди (частина третя статті 142 Закону № 1402-VIII).
Отже, оскільки чинним Законом № 1402-VIII передбачені інші розміри суддівської винагороди та розмір відсотків від неї для нарахування щомісячного грошового утримання, то відсутні правові підстави для обрахунку щомісячного грошового утримання судді одночасно за складовими, які передбачені для різних формул обрахунку грошового утримання (розміру щомісячної суддівської винагороди) за Законом № 1402-VIII, а розміру відсотку - за Законом № 2453-VI.
Колегія суддів зазначає, що зворотне зумовить неоднакове визначення розміру довічного грошового утримання суддів, що вийшли у відставку відповідно до Закону № 2453-VI, та тих, які вийшли або вийдуть у відставку відповідно до Закону №1402-VIII. Вказане призведе до дискримінації останніх та суперечитиме положенням частини першої статті 126 Основного Закону України щодо гарантування незалежності суддів.
<…> однаковий підхід до визначення порядку розрахунку розміру щомісячного довічного грошового утримання судді, який вийшов у відставку відповідно до Закону №1402-VIII, та судді, який вийшов у відставку раніше, відповідає принципу рівності та заборони дискримінації, передбаченого Конституцією України (частина друга статті 24 Конституції України), Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 14) та КАС України (пункт 7 частини другої статті 2).».

Оскаржувана постанова Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2022 узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, сформульованими у постановах від 24.09.2021 у справі      № 620/5437/20 та від 27.09.2021 у справі № 580/585/21.
Разом з тим, ОСОБА_1 не наводить обґрунтованих підстав для відступу від таких висновків щодо застосування Закону № 1402-VIII, Закону № 2453-VI у подібних правовідносинах та Суд у цій справі не вбачає підстав для такого відступу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
За викладених обставин, ОСОБА_1 слід відмовити у відкритті касаційного провадження.

Керуючись ст. 328, 333, 359 КАС України, Суд,-

УХВАЛИВ:

1.          Задовольнити клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження. Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження.
2.          Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 06 жовтня 2022 року у справі № 560/11772/21.
3.          Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами надіслати скаржнику.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                              В.М. Кравчук

Суддя                                                                                                              А.А. Єзеров

Суддя                                                                                                              Л.Л. Мороз