УХВАЛА

03 квітня 2023 року 
м. Київ

справа №990/53/23
адміністративне провадження № П/990/53/23  

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Стрелець Т.Г.,
суддів: Стеценка С.Г.,  Тацій Л.В., 
перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до 
- Київського окружного адміністративного суду 
- Київського апеляційного суду, 
- Голосіївського районного суду м. Києва, 
- Держави України в особі Кабінету Міністрів України,
- Державного бюро розслідувань,
- Міністерства охорони здоров`я України, 
- Пенсійного фонду України, 
- Міністерства соціальної політики України
про вчинення дій, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії, компенсацію шкоди,-
установив:
ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з позовом до Київського окружного адміністративного суду, Київського апеляційного суду, Голосіївського районного суду м. Києва, Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державного бюро розслідувань, Міністерства охорони здоров`я України, Пенсійного фонду України, Міністерства соціальної політики України, в якому просить:
-          захистити його право на життя та здоров`я згідно зі статей 3, 46, 48, 49 Конституції України. З цією метою встановити кількість ряду норм і Законів прийнятих Кабінетом Міністрів України на Конституцію України;
-          усунути норми Закону України, які порушують Конституцію України;
-          забезпечити позов на суму 72 000 гривень з метою виконання судового рішення, заморозивши на рахунках Міністерства економіки України суму грошей згідно статей 56, 152 Конституції України;
-          визнати Державу Україну винною в тому, що йому не було надано юридичної допомоги у складанні позову для подання до суду;
-          визнати незаконним виключення статті 36-1 (Представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави у суді) Закону «Про прокуратуру», що порушує його право на сам суд передбачений статтями 55, 59 Конституції України та лишило його права на юридичний захист, що в результаті призвело до позову до самого правового центру та Міністерства юстиції (справа № 752/16/199/22 та № 752/15/593/22);
-          розглянути відповідність Законів України Конституції України, а саме:
1) Закон про бюджет за останні три роки (з 2019 року по 2023 рік) на відповідність статтям 46, 48, 49 Конституції України;
2) стягнути на корись ОСОБА_1 різницю між реальним прожитковим і тим, що платили, що становить 2000 гривень, за останні три роки, що становить 72   000 гривень;
3) перевірити на відповідність Закони про Дія на відповідність статтям 22, 24, 32 Конституції України;
-          стягнути з Кабінету Міністрів України 1000 гривень (із відсотками 1372 гривні та з 12% річних депозиту, що дорівнює 1537 гривень );
-           стягнути з Голосіївського районного суду м. Києва 100   000 гривень;
-          внести зміни до Закону «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та прибрати обмеження за віком, оскільки це порушує статтю 198 Сімейного кодексу України та сттатті 22, 24 Конституції України;
-          зобов`язати Пенсійний фонд України перевести його на пенсію зі втрати годувальника з дня смерті батька, виплативши 34 800 гривень, стягнувши неотриману виплату з 12% за затримку 4 176 гривень (загалом 38 976 гривень);
-           компенсувати шкоду заподіяну здоров`ю (а саме захворювання шлунку, гіпертонія і ще три хвороби через недостанційпрожитковий рівень життя у розмірі 12   000   000 гривень;
- компенсувати моральну шкоду у вигляді переживання, болю та страждання у розмірі 1000 000 гривень та стягнути з Держави України на його користь;
Вирішуючи питання щодо можливості прийняття вказаної позовної заяви до провадження, Суд виходить з такого.
За приписами частини першої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України), суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи: належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності (пункт 4); немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом (пункт 6).
З`ясовуючи питання чи належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності, Верховний Суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Для реалізації конституційного права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності вказаних суб`єктів у сфері управлінської діяльності в Україні утворено систему адміністративних судів.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі положень пунктів 1 та 2 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, у тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку з виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Згідно із частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист у спосіб, визначений у цій статті.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема у спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів не поширюється на справи, що віднесені до юрисдикції Конституційного Суду України.
Наведені правові норми свідчать, що юрисдикція адміністративних судів поширюється не на всі публічно-правові спори, а лише на ті, які виникають в результаті здійснення суб`єктом владних повноважень управлінських функцій і розгляд яких безпосередньо не віднесено до підсудності інших судів. Не поширюють свою дію ці положення на правові ситуації, які вимагають інших юрисдикційних форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.
Відповідно до частини четвертої статті 22 КАС України, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо встановлення Центральною виборчою комісією результатів виборів або всеукраїнського референдуму, справи за позовом про дострокове припинення повноважень народного депутата України, а також справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, рішень, дій чи бездіяльності органів, які обирають (призначають), звільняють членів Вищої ради правосуддя, щодо питань обрання (призначення) на посади членів Вищої ради правосуддя, звільнення їх з таких посад, бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Згідно із частинами першою та другою статті 266 КАС України, яка визначає особливості провадження у справах щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, бездіяльності Кабінету Міністрів України, правила цієї статті поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:
1) законності (крім конституційності) постанов Верховної Ради України, указів і розпоряджень Президента України;
2) законності дій чи бездіяльності Верховної Ради України, Президента України, Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
3) законності актів Вищої ради правосуддя, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;
4) законності рішень Вищої ради правосуддя, ухвалених за результатами розгляду скарг на рішення її Дисциплінарних палат;
5) законності бездіяльності Кабінету Міністрів України щодо невнесення до Верховної Ради України законопроекту на виконання (реалізацію) рішення Українського народу про підтримку питання загальнодержавного значення на всеукраїнському референдумі за народною ініціативою.
Отже, Верховному Суду як суду першої інстанції підсудні справи щодо оскарження актів, дій чи бездіяльності чітко визначеного кола суб`єктів владних повноважень, перелік яких не підлягає розширеному тлумаченню.
Позовні вимоги до інших суб`єктів владних повноважень, фізичних та юридичних осіб, у тому числі до судів, Верховному Суду як суду першої інстанції не підсудні.
Як вбачається з позовної заяви, частково позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються вирішення питання відповідності положень Законів України Конституції України, внесення змін до Закону у зв`язку з його невідповідністю Конституції України. З цього приводу колегія суддів Верховного Суду звертає увагу на наступне.
Згідно з частиною першою статті 152 Конституції України, закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 7 Закону України "Про Конституційний Суд України" від 13 липня 2017 року №2136-VIII до повноважень Суду належить, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим.
Отже, невідповідність Конституції України законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим може бути підставою для прийняття Конституційним Судом України рішення щодо їх неконституційності, зокрема у разі порушення встановленої Конституцією України процедури їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності, що свідчить про неможливість розгляду таких справ у порядку адміністративного судочинства.
Проте, питання щодо порушення юрисдикції при зверненні до суду з позовом вирішує повноважний суд, яким відповідно до наведених норм Верховний Суд не являється.
Відповідно до норм частини першої - третьої статті 22 КАС України місцеві адміністративні суди (місцеві загальні суди як адміністративні суди та окружні адміністративні суди) вирішують адміністративні справи як суди першої інстанції, крім випадків, визначених частинами другою - четвертою цієї статті.
Апеляційному адміністративному суду в апеляційному окрузі, що включає місто Київ, як суду першої інстанції підсудні адміністративні справи: 1) щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності Центральної виборчої комісії (крім визначених частиною четвертою цієї статті), дій кандидатів на пост Президента України, їх довірених осіб; 2) про заборону політичної партії, передбачені статтею 289-3   цього Кодексу.
Апеляційним адміністративним судам як судам першої інстанції підсудні справи за позовами про примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені.
Апеляційним адміністративним судам як судам першої інстанції підсудні справи за позовами про примусове відчуження з мотивів суспільної необхідності земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, а також спори за участю суб`єктів владних повноважень з приводу проведення аналізу ефективності здійснення державно-приватного партнерства та спори, що виникають у зв`язку з проведенням та/або визначенням результатів конкурсу з визначення приватного партнера та концесійного конкурсу.
Окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частинами першою та третьою цієї статті (частина друга статті 20 КАС України).
Згідно із частиною першою статті 25 КАС України адміністративні справи з приводу оскарження індивідуальних актів, а також дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, які прийняті (вчинені, допущені) стосовно конкретної фізичної чи юридичної особи (їх об`єднань), вирішуються за вибором позивача адміністративним судом за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) цієї особи-позивача або адміністративним судом за місцезнаходженням відповідача, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Виходячи з положень частини другої статті 20, частини першої статті 22 і частини першої статті 25 КАС України та враховуючи заявлені позовні вимоги, ця справа підсудна окружному адміністративному суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання (перебування, знаходження) позивача або за місцезнаходженням відповідача.
У позовній заяві зазначено, що адресою позивача є: АДРЕСА_1 , місцезнаходженням відповідачів також зазначено м. Київ.
Таким чином, і позивач, і відповідачі позовом знаходяться на території, на яку поширюється юрисдикція Київського окружного адміністративного суду.
За приписами пункту 2 частини першої статті 29 КАС України суд передає адміністративну справу на розгляд іншого адміністративного суду, якщо при відкритті провадження у справі суд встановить, що справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що позовну заяву слід передати на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Керуючись п.2 ч.1 ст. 29, ст.248, 256, 295 КАС України, Суд
ухвалив:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Київського окружного адміністративного суду, Київського апеляційного суду, Голосіївського районного суду м. Києва, Держави України в особі Кабінету Міністрів України, Державного бюро розслідувань, Міністерства охорони здоров`я України, Пенсійного фонду України, Міністерства соціальної політики України вчинення дій, стягнення коштів, зобов`язання вчинити певні дії, компенсацію шкоди, передати на розгляд Київського окружного адміністративного суду.
Ухвала може бути оскаржена до Великої Палати Верховного Суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.
Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після набрання законної сили рішенням Великої Палати Верховного Суду за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя-доповідач                                                                                Стрелець Т.Г.
Судді:                                                                                                    Стеценко С.Г.
                                                                                                    Тацій Л.В.