ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 р. 	Справа № 480/4733/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2022, (головуючий суддя І інстанції: А.Б. Діска)  по справі № 480/4733/22
за позовом       ОСОБА_1  
до      Військової частини № НОМЕР_1                         
про визнання дій та бездіяльності протиправними, зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив: 
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо застосування лютого 2015 року, як місяця за якими починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 в період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1  індексацію грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 включно із застосуванням місяця, за яким починається обчислення індексу споживчих цін (базового місяця) для розрахунку індексації грошового забезпечення - січень 2008 року в сумі 66015,55 гривень із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення ОСОБА_1  за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно із застосуванням щомісячної фіксованої індексації 4457,77 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
- стягнути з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1  щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення 4457,77 гривень за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно в сумі 131576,11 гривень відповідно до абзаців 4, 6 пункту 5 «Порядку проведення індексації грошових доходів населення», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб, відповідно до пункту 2 «Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового начальницького складу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.01.2004 №44 з урахуванням раніше виплачених сум.
- зобов`язати відповідача подати звіт про виконання судового рішення; 
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 позов задоволено частково. 
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018, з урахуванням січня 2008 року як базового місяця.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як базового місяця та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум.
У задоволенні інших вимог - відмовлено. 
Позивач ОСОБА_1 , не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, що призвело до неправильного висновку,  подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду в цій частині скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги  зазначає, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права, а саме, щодо нарахування індексації грошового забезпечення у фіксованому розмірі передбаченому абз. 3,4,5,6 пункту 5   Порядку № 1078, не повно встановив обставини справи, не надав оцінку зміні розміру грошового забезпечення позивача, а лише обмежився дослідженням індексу інфляції, не врахував правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 28.09.22. Таким чином, вважає, що набув право на щомісячну фіксовану індексацію грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно в розмірі 4 457,77 грн. 
Крім того, вказує, що судом не визначено конкретної суми індексації та безпідставно не стягнуто її з суб`єкта владних повноважень. 
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, апеляційну скаргу, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з 11.08.1997 року по 16.08.2020,  що підтверджується копією військового квитка серії НОМЕР_2 (а.с. 30).
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 14.08.2020 року № 330-ОС зі старшим прапорщиком ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт та  виключено зі списків особового складу частини та всіх видів грошового забезпечення (а.с. 29).
30.11.2021 року позивач звернувся до відповідача із заявою про надання, зокрема, довідки про розмір виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 16.08.2020, а також розрахунку належної йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 16.08.2020 із зазначенням базових місяців для розрахунку індексу споживчих цін та щомісячної фіксованої суми індексації грошового забезпеченням.(а.с.11)
Листом НОМЕР_3 Прикордонного загону Державної прикордонної служби від 22.12.2021 року №11/Є-618 позивачу направлено довідку про нараховану та виплачену індексацію за грудень 2020 та повідомлено, що індексація нараховувалась відповідно до вимог Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та Порядку проведення індексації грошових доходів населення №1078. Заборгованість з виплати індексації відсутня. (а.с. 12)
Не погодившись із вказаною бездіяльністю відповідача,  позивач звернувся з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 є протиправною, а тому обтяжив владного суб`єкта обов`язком нарахувати та виплатити спірну індексацію за вказаний період, із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 .  
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вважав позовні вимоги щодо невиплати в повному розмірі індексації грошового забезпечення позивачу за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно, із застосуванням щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення 4457,77 грн. та стягнення на користь позивача щомісячної фіксованої індексації грошового забезпечення в розмірі 4457,77 грн. за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 включно в загальній сумі 131 576,11 грн. необґрунтованими, оскільки такий розрахунок законодавчо не встановлений.  
Крім того, суд першої інстанції вважав передчасними позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за спірний період у визначеній сумі, оскільки розрахунок індексації є дискреційними повноваженнями відповідача. 
Враховуючи оскарження позивачем судового рішення першої інстанції фактично лише в частині відмови в задоволенні позову щодо нарахування щомісячної фіксованої індексації, та межі перегляду з урахуванням доводів апеляційної скарги, передбачені ст. 308 КАС України, слід зазначити наступне.
За приписами ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 5 ст. 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-XII (далі - Закон №2011-XII) до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч. 3 ст. 9 Закон №2011-XII).
Положеннями ст. 1 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" від 3 липня 1991 року №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Згідно зі ст. 2 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема, оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону №1282-ХІІ визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині першій цієї статті.
Підвищення грошових доходів населення, у зв`язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, у якому опубліковано індекс споживчих цін.
У разі якщо грошові доходи населення підвищено з урахуванням прогнозного рівня інфляції випереджаючим шляхом, при визначенні обсягу підвищення грошових доходів у зв`язку із індексацією враховується рівень такого підвищення у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
З аналізу положень Закону №2011-XII та Закону №1282-ХІІ убачається, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці. Через вимоги законодавства проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язком для всіх юридичних осіб-роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Враховуючи, що індексації підлягають всі грошові доходи населення, які не мають разового характеру, механізм індексації має універсальний характер. У свою чергу, правове регулювання виплати індексації визначає умови (коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації), з настанням яких виникає право на щомісячне отримання суми індексації у структурі заробітної плати (грошового забезпечення) до настання обставин (підвищення тарифних ставок, окладів), за яких виплата розрахованої суми індексації припиняється до повторного настання обставин, які обумовлюють наступне виникнення права на отримання індексації.
Спірним у цій справі є, зокрема, питання правомірності нарахування і виплати індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 року по 16.08.2020 року у фіксованому розмірі, а також визначення конкретної суми індексації, яка підлягає стягненню.
За змістом позовної заяви та  апеляційної скарги позивач стверджує, що відповідач усупереч приписам пункту 5 Порядку № 1078 з 01.03.2018 не виплачував йому фіксовану суму індексації грошового забезпечення в розмірі 4457,77 гривень. 
Так, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017, в редакції від 24.02.2018, яка набрала чинності з 01.03.2018, змінено систему виплати грошового забезпечення військовослужбовцям та розміри тарифних ставок.
Відповідно до п. 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704 розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.
Таким чином, постановою Кабінету Міністрів України № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» визначено інший порядок встановлення та розміру посадового окладу осіб рядового та начальницького складу.
Відповідно до ч. 2 п. 1.9 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженої наказом Міністра оборони України 11.06.2008 № 260, чинної на момент виникнення спірних правовідносин, грошове забезпечення військовослужбовцям виплачується за місцем штатної служби в поточному місяці за минулий.
З огляду на вищевикладене, суд вважає, що обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації здійснюється з наступного місяця, тобто з квітня 2018 року.
При цьому, відповідно до офіційних даних, що містяться на сайті Державної служби статистики України, індекс споживчих цін (індекс інфляції) в березні 2018 року становив 101,1%, в квітні 2018 року становив 100,8%, в травні 2018 року 100,0%, в червні 100,0%, в липні 99,3%, в серпні 100,0%, в вересні 101,9%, в жовтні 101,7%.
Таким чином, лише у жовтні 2018 року поріг індексації 103% (100,8% * 100,0% * 100,0% * 99,3% * 100,0% * 101,9% * 101,7% * 100) було перевищено, отже у позивача виникає право на індексацію заробітної плати. При цьому, оскільки індекс інфляції за жовтень 2018 року опубліковано у листопаді 2018 року, то індексацію необхідно проводити з грудня 2018 року.
Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31.05.2022 у справі № 400/4491/20, від 09.06.2022 у справі № 600/524/21-а.
Судом встановлено, що відповідачем  не проводилося нарахування та виплати на користь позивача індексації грошового забезпечення з квітня 2018 року по листопад 2018 року (включно),  а за період з грудня 2018 року по серпень 2020 року відповідачем нараховувалась та виплачувалась індексація грошового забезпечення позивачу із застосуванням базового місяця - березень 2018.
Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для застосування щомісячної фіксованої індексації в період з 01.03.2018 по 16.08.2020 колегія суддів вважає безпідставними, оскільки такі ґрунтуються на положеннях Порядку №1078 в редакції, яка не діяла на час виникнення спірних правовідносин.
Так, Закон України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядок №1078 у період існування спірних правовідносин (з 01 березня 2018 року до 28 січня 2019 року) не містили в собі такого поняття як «фіксована сума індексації».
Зазначений термін використовувався у додатку 4 «Приклад проведення індексації у разі підвищення грошових доходів» до Порядку №1078, однак, лише в редакції, що діяла до 15 грудня 2015 року.
Саме такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 15.06.2022 у справі № 520/4061/21.
При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до абзаців 3-5 пункту 5 Порядку №1078 сума індексації у місяці підвищення грошових доходів, зазначених у абзаці першому цього пункту, не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу.
Якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу, сума індексації у цьому місяці визначається з урахуванням розміру підвищення доходу і розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу.
У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати. У разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру.
Таким чином, для правовідносин, пов`язаних з нарахуванням індексації, визначальним є також факт підвищення саме грошового доходу, а не лише тарифних ставок (окладів).
Оскільки в березні 2018 року відбулося підвищення посадових окладів, то відповідно до абзацу 4 пункту 5 Порядку № 1078 сума індексації у березні 2018 року повинна розраховуватися як різниця між сумою індексації та розміром підвищення доходу.
Відповідно до абзацу 6 пункту 5 Порядку № 1078, до визначеної (згідно абзаців 4 та 5 пункту 5 Порядку № 1078) суми індексації додається сума індексації, яка складається внаслідок перевищення величини індексу споживчих цін порогу індексації (103 відсотка).
Тобто, з березня 2018 року підлягає до виплати сума індексації грошового забезпечення, визначена на підставі вищенаведених положень Порядку №1078, а у разі коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг в розмірі 103 відсотка, то в підвищеному розмірі, аж до наступного підвищення тарифної ставки (окладу), при якому сума збільшення грошового забезпечення (заробітної плати) перевищить таку суму індексації.
Подібні висновки Верховний Суд виклав у постанові від 19 травня 2022 року у справі №380/11404/21, від 22 грудня 2022 року у справі № 380/14479/21.
Колегією суддів проаналізовано особисті картки грошового забезпечення ОСОБА_1 за 2018-2020 рр. та встановлено, що з набранням чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» розмір нарахованої позивачу зарплати:
за 2018 р.: у березні становив 8 729,43 грн; у квітні - 8 738,30 грн; у травні - 11 011,10 грн; у червні - 9 275,71 грн; у липні - вересні - 9 429,10 грн; у жовтні - 11 929,10 грн; у листопаді - 9 826,60 грн; у грудні - 2 377,50 грн; 
за 2019 р.: у січні - 10 714,20 грн; у лютому - 12 714,20 грн; у березні - 10 714,20 грн; у квітні - 14 009,20 грн; у травні - жовтні - 10 714,20 грн; у листопаді - 24 672,04 грн; у грудні - 11 705,71 грн; 
за 2020 р.: у січні - 12 843,21 грн; у лютому - 17 336,51 грн; у березні - 13 136,51 грн; у квітні - 14 526,51 грн; у травні - червні 13 136,51 грн; у липні - 26 066,29 грн; у серпні - 6 668,39 грн. Розмір індексації становить 3 743,09 гривень.
При цьому, обґрунтованих доводів, які б вказували на те, що розмір індексації був розрахований неправильно, позивач не навів і судом таких не встановлено.
Доводи апеляційної скарги щодо не зазначення судом першої інстанції при задоволенні позову конкретно визначеної суми індексації, яка підлягає стягненню колегія суддів вважає помилковими.
Колегія суддів зазначає, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією відповідача як органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення.
Згідно Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R(80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Здійснюючи судочинство Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 року у справі “Педерсен і Бодсгор проти Данії” зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 02.06.2006 року у справі “Волохи проти України” (заява № 23543/02) при наданні оцінки повноваженням державних органів суд виходив з декількох ознак, зокрема щодо наявності дискреції. Так, суд вказав, що норма права є “передбачуваною”, якщо вона сформульована з достатньою чіткістю, що дає змогу кожній особі - у разі потреби за допомогою відповідної консультації - регулювати свою поведінку. “…надання правової дискреції органам виконавчої влади у вигляді необмежених повноважень було б несумісним з принципом верховенства права. Отже, закон має з достатньою чіткістю визначати межі такої дискреції, наданої компетентним органам, і порядок її здійснення, з урахуванням законної мети даного заходу, щоб забезпечити особі належний захист від свавільного втручання”.
Тобто, під дискреційним повноваженням слід розуміти компетенцію суб`єкта владних повноважень на прийняття самостійного рішення в межах, визначених законодавством, та з урахуванням принципу верховенства права.
Зміст компетенції органу виконавчої влади складають його повноваження - певні права та обов`язки органу діяти, вирішуючи коло справ, визначених цією компетенцією. В одних випадках це зміст прав та обов`язків (право діяти чи утримуватися від певних дій). В інших випадках органу виконавчої влади надається свобода діяти на свій розсуд, тобто оцінюючи ситуацію, вибирати один із кількох варіантів дій (або утримуватися від дій) чи один з варіантів можливих рішень.
За таких обставин, вірним є висновок суду першої інстанції, що у даному випадку повноваження щодо обрахунку індексації покладається на відповідача, тому позовні вимоги в частині визначення судом конкретної суми індексації не підлягають задоволенню.
Посилання апелянта на правові висновки  Верховного Суду викладені в постанові від 28.09.2022 по справі № 400/1119/21, суд не приймає до уваги, оскільки цим судовим рішенням справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, а отже не висловлена правова позиція.
Посилання скаржника на власний розрахунок сум індексації колегія суддів відхиляє, оскільки він не може слугувати належним та допустимим доказом підтвердження суми індексації грошового забезпечення, та фактично є суб`єктивним баченням позивача щодо такого розрахунку.
Враховуючи встановлені по справі обставини, які підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції  щодо відмови в задоволенні позову в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 щодо стягнення фіксованої суми індексації за період з 01.03.2018 по 16.08.2020 в розмірі 4457,77 грн., а також визначення конкретної суми індексації, яка підлягає стягненню.
Відповідно до ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Сумського окружного адміністративного суду від 04.11.2022 по справі № 480/4733/22 в частині відмови в задоволенні позову - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій