П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М          У К Р А Ї Н И
 
29 березня 2023 року                                                                                              м. Київ
 
Справа № 758/9992/20
Провадження: № 22-ц/824/2668/2023
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О., 
суддів Нежури В. А., Соколової В. В.
 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на рішення Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Петрова  Д. В.,
у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 
 
у с т а н о в и в:
 
У вересні 2020 року ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі - позивач, банк) звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приват банк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 26.05.2014  року. На підставі вказаної заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві. Відповідач при укладанні договору надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Однак, відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. За таких обставин, банк просив стягнути з відповідача  заборгованість за кредитним договором  № б/н від 26.05.2014  року, яка станом на 03.08.2020 року складала 26 783,15 грн, з яких: 21 507,05 грн - тіло кредиту (в т.ч. прострочене), 5276,10 грн  - прострочені відсотки за користування кредитом.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 05 жовтня 2022 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Не погодившись із таким судовим рішенням, Сокуренко Н.В. в інтересах АТ КБ «ПриватБанк» подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначила, що, укладаючи кредитний договір,  сторони за власним волевиявленням досягли істотних умов щодо нього, і відповідач, власноручно підписавши анкету-заяву, взяв на себе зобов`язання по його виконанню. Кредитний договір повністю відповідає вимогам цивільного законодавства. Сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору, Відповідач не заперечував факт отримання картки та видачі кредитних коштів. Користування картковим рахунком свідчить про укладення сторонами кредитного договору. Такі дії відповідача прослідковуютьсяі і в наданій банком виписці по картковому рахунку та розрахунку заборгованості.  Наголошувала, що  суми, які банк просить стягнути, належним чином обґрунтовані та підтверджені. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 13  січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно  ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним  є рішення, ухвалене  судом відповідно до норм матеріального  права із дотриманням  норм  процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому  засіданні.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 26.05.2014  року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанк».
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.05.2014  року, заборгованість відповідача станом на 03.08.2020 року складає 26 783,15 грн, з яких: 21 507,05 грн - тіло кредиту (в т.ч. прострочене), 5276,10 грн  - прострочені відсотки за користування кредитом.
Відмовляючи у задоволенні позову в АТ КБ «Приват банк», суд першої інстанції виходив із того, що надані банком Умови та Правила не містять підпису відповідача про ознайомлення з ними, у зв`язку з чим їх не можна вважати складовою частиною кредитного договору та досягненням між сторонами згоди щодо всіх його істотних умов.  
Перевіряючи такі висновки суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055    ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір,             в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку  АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У справі, яка переглядається, АТ КБ «ПриватБанк» ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 26.05.2014 року.
На підтвердження заявлених вимог банк надав до суду копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 26.05.2014 року,  витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг із Умов та правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.
 В той же час, анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 26.05.2014 року, яка підписана відповідачем, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту. Надані банком письмові докази не свідчать про те, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт у розмірі 21 507,05 грн, які банк просить стягнути як заборгованість за простроченим тілом кредиту. 
Також, у  наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
У цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (травень 2014) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (вересень 2020), тобто, банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1   кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23.05.2022 року у справі 393/126/20.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, окрім наведеного вище також послався на те, що виписка по картковому рахунку відповідача не є належним доказом на підтвердження заборгованості відповідача.
Колегія суддів не може погодитись із  такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
 Згідно правових висновків Верховного Суду, викладених у  постановах від 11 листопада 2020 року у справі № 205/4176/18, провадження № 61-6279св19,   від 21 жовтня 2020 року у справі № 190/1419/19, провадження № 61-10096св20,  від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, провадження № 61-9618св19, виписка з карткового рахунку є належним доказом щодо заборгованості відповідачки за тілом кредиту, тому повинна досліджуватись в сукупності з іншими доказами.
Належним чином дослідити поданий стороною доказ (в цьому випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором), перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №  342/180/17, вказано, що банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. 
Як убачається із матеріалів справи, банк на підтвердження вказаних позовних вимог надав суду розрахунок заборгованості та виписку по картковому рахунку відповідача.
Згідно розрахунку заборгованості,  станом на 03.08.2020 року заборгованість відповідача складала 26 783,15 грн, з яких: 21 507,05 грн - тіло кредиту (в т.ч. прострочене), 5276,10 грн  - прострочені відсотки за користування кредитом.
 Із виписки по картковому рахунку відповідача убачається, що відповідач користувався грошовими коштами, отриманими від банку на підставі анкети-заяви від 26.05.2014 року та повертав отримані кошти шляхом поповнення карткового рахунку (а.с. 60-95).
З наданого банком розрахунку заборгованості, який кореспондується із випискою по картковому рахунку відповідача, убачається, що банком за період з 26.05.2014 року по 13.06.2020 року за рахунок  коштів, внесених відповідачем на поповнення карткового рахунку, було списано 16 551,95 грн відсотків за використання кредитного ліміту за ставкою 3,05 %,  84 %.  Також, банком також обрахована сума комісій у розмірі 1 119,66 грн. 
Більш того, з вказаних документів убачається, що  відповідачем на картковий рахунок були внесені грошові кошти у розмірі 71 244 грн, що перевищує заявлений до стягнення розмір заборгованості.
З огляду на те, що анкета-заява від 26.05.2014 року не містить визначення домовленості сторін про умови кредитування, зокрема, сплати відсотків, порядку їх списання, колегія суддів доходить висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача  обов`язку  по сплаті заборгованості за тілом кредиту, оскільки суми надходжень, які були сплачені ним на погашення кредиту, і, які банком були безпідставно розподілені на погашення відсотків, перевищують розмір тіла кредиту, заявленого банком до стягнення.
Суд першої інстанції при вирішенні даної справи по суті дійшов правильного висновку про відмову в позові, проте не належно дослідив наявні в матеріалів докази, та не звернув уваги на те, що надані банком виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними доказами, які, у свою чергу, спростовують факт існування у відповідача заборгованості.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови. 
 
Керуючись ст.ст. 369, 374, 376, 382-384 України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Сокуренко Наталії Вікторівни в інтересах Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Подільського районного суду міста Києва  від 05 жовтня 2022 року змінити,  виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.   

Головуючий                                                                                             Т. О. Невідома

Судді                                                                                                          В. А. Нежура

                                                                                                                     В. В. Соколова