ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
6 березня 2023 року
м. Київ
справа № 725/3827/20
провадження № 51-3048 км 22
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                         ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора              ОСОБА_6 , яка брала участь у розгляді кримінального провадження місцевим судом, на ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року                               у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12020260020000595, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Замостя Вижницького району Чернівецької області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 Кримінального кодексу України  (далі - КК).
Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 червня 2022 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 126 КК до покарання у виді виправних робіт на строк 1 рік. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
Прийнято рішення щодо речових доказів. 
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 8 червня 2020 року, приблизно о 18:30, перебуваючи біля «Аптеки-музей №2», що на вул. Ольги Кобилянської, 43 у м. Чернівцях, під час конфлікту з його колишньою дружиною                ОСОБА_8 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс останній один удар кулаком лівої руки у праву частину голови та один удар в область правого плеча потерпілої, в результаті яких ОСОБА_8 було завдано фізичного болю. 
Ухвалою Чернівецького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року вирок Першотравневого районного суду м. Чернівці від 20 червня 2022 року щодо           ОСОБА_7 скасовано, а кримінальне провадження - закрито на підставі п. 7 ч. 1            ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить ухвалу апеляційного суду щодо                     ОСОБА_7 скасувати та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вказує, що апеляційний суд не правильно розтлумачивши закон, передчасно дійшов висновку, що у діях ОСОБА_7 відсутні ознаки «домашнього насильства», при цьому залишив без уваги, що в обвинувальному акті та у вироку суду обставиною, що обтяжує покарання було встановлено вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя. Відтак, кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 не може бути закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, так як це суперечить положенням Закону та практиці Верховного Суду.
Позиції інших учасників судового провадження
Захисник ОСОБА_9 подав заперечення на касаційну скаргу прокурора                 ОСОБА_6 , в якому вказав на законність та обґрунтованість ухвали апеляційного суду та просив залишити її без зміни, а касаційну скаргу прокурора - без задоволення.
У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримала касаційну скаргу прокурора та просила її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судове рішення суду апеляційної інстанції у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судом норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Відповідно до положень ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412 - 414 КПК.
Згідно з вимогами ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Вказаним вимогам повинна відповідати й ухвала апеляційного суду, а крім того, відповідно до ст. 419 КПК в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви,    з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. 
Доводи касаційної скарги прокурора про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, допущені судом апеляційної інстанції, є слушними.
Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник, відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством.
Відповідно до висновку щодо застосування норм права викладеного у рішенні об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 12 лютого 2020 року справа № 453/225/19, провадження № 51-4000 кмо 19) злочином пов`язаним із домашнім насильством, слід вважати будь-яке кримінальне правопорушення, обставини вчинення якого свідчать про наявність у діянні хоча б одного з елементів (ознак), перелічених у ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII, незалежно від того, чи вказано їх в інкримінованій статті (частині статті) КК як ознаки основного або кваліфікованого складу злочину. Встановлена у п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК заборона закриття кримінального провадження поширюється на осіб, які вчинили злочин, пов`язаний із домашнім насильством, за умови, що слідчі органи пред`явили особі таке обвинувачення і вона мала можливість захищатися від нього.
Положеннями ч. 1 ст. 36 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року № 1402-VIII визначено, що Верховний Суд забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом. Реалізація цього завдання відбувається, зокрема, шляхом здійснення правосуддя, під час якого Верховний Суд у своїх рішеннях висловлює правову позицію щодо правозастосування, орієнтуючи в такий спосіб судову практику на однакове застосування норм права.
Частиною 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня                  2016 року № 1402-VIII передбачено, що висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
У касаційній скарзі прокурор зазначає, що ОСОБА_10 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 126 КК, щодо своєї колишньої дружини, тобто правопорушення пов`язане з домашнім насильством, і відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК  кримінальне провадження щодо нього не можна було закрити у зв`язку              з відмовою потерпілої від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
ОСОБА_7 висунуто обвинувачення за  ч. 1 ст. 126 КК, а саме: в умисному завданні ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень своїй колишній дружині ОСОБА_8 та, зокрема, дані обставини були визнані обставиною, яка обтяжує покарання -  вчинення злочину щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» від 7 грудня 2017 року № 2229-VIII визначено, що домашнє насильство- це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Одночасно згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення               в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Крім того, Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України з метою реалізації положень Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу                з цими явищами» від 6 грудня 2017 року № 2227-VІІІ доповнено ч. 1 ст. 67 КК п. 61 відповідно до якого, обставиною, що обтяжує покарання є вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.
Таким чином, апеляційний суд не мав правових підстав для застосування положень  п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 - закрити,  у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_8 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Колегія суддів Верховного Суду вважає, що суд апеляційної інстанції, закриваючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_11 , не дотримався вимог кримінального процесуального закону та дійшов помилкового висновку про можливість такого закриття на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК.
За таких обставин, касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК - скасуванню                                        з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого суду необхідно врахувати наведене та ухвалити законне й обґрунтоване рішення із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.
Ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 16 серпня 2022 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                          ОСОБА_3