ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.03.2023 року          м.Дніпро         Справа №  908/1597/21
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Іванова О.Г. (доповідач), 
суддів: Дарміна М.О., Березкіної О.В., 
при секретарі судового засідання: Логвіненко І.Г.
представники сторін:
від позивача: Целік В.В., адвокат (в залі суду); 
від відповідача: Плецька Ю.В., адвокат (поза межами суду);
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича на рішення  Господарського суду Запорізької області від 25.08.2021 (суддя Горохов І.С., м. Запоріжжя, повний текст підписано 30.08.2021) у справі  №908/1597/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром", м. Дніпро    
до Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича, м. Запоріжжя 
про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ:

До Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю “Цукорпром” до відповідача Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича про стягнення заборгованості у розмірі 72 832,39 грн, яка виникла на підставі договору оренди нерухомого майна б/н від 01.02.2021.
Позов заявлено з тих підстав, що між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нерухомого майна. За час користування майном у відповідача виникла заборгованість з орендної плати у сумі 56 350,00 грн та комунальних послуг у сумі 12  333,14 грн.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 25.08.2021 у справі №908/1597/21 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" заборгованість з орендної плати у сумі 56  350,00 грн, заборгованість з компенсації комунальних послуг у сумі 12  333,14 грн, пеню у розмірі 1477,45 грн, 3% річних у сумі 342,74 грн, інфляційні втрати у розмірі 876,25 грн. 
Стягнуто з Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" судовий збір у сумі 2224,72 грн.       
У задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 569,67 грн, 3% річних у сумі 111,15 грн, інфляційних втрат у сумі 771,99 грн, відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, Фізична особа – підприємець Білоцерковський Леонід Борисович звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, зокрема заперечуючи підписання спірного договору оренди та актів приймання-передачі, про що подав відповідну заяву про скоєння злочину, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. 
При цьому в обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що, подивившись на копії долучених до позовної заяви документів, а саме, Договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, Акту приймання-передачі від 01.02.2021, Додаткової угоди №1 від 31.03.2021, Акту приймання-передачі від 31.03.2021, Відповідач побачив, що підпис від імені Білоцерковського Л.Б. зроблений не ним.
Наголошує на тому, що Відповідач ніколи не бачив даних документів та ніколи їх не підписував. Він взагалі не знав Гуналюка Костянтина Олексійовича - директора ТОВ «Цукропром», від імені якого підписаний договір оренди, жодних правовідносин із власником майна - ТОВ «Цукропром» у ФОП Білоцерковського Л.Б. ніколи не виникало, тим паче щодо договорів оренди нежитлового приміщення, розташованого за адресою м. Запоріжжя, пр. Соборний, буд. 86, прим. 13.
Даний факт може бути підтверджений висновком почеркознавчої експертизи, клопотання про проведення якої буде заявлено після відкриття апеляційного провадження по даній справі.
Вважає, що невідомі особи (особа), які діючи умисно, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою м. Запоріжжя, пр. Соборний, 86, підробили підпис Відповідача на наступних документах: Договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, Акті приймання-передачі від 01.02.2021, Додатковій угоді №1 від 31.03.2021, Акті приймання-передачі від 31.03.2021, тощо.
На підставі підроблених документів ТОВ «Цукропром» стягнуло з нього в судовому порядку грошові кошти, в результаті чого йому спричинена матеріальна шкода на суму 72832,39 грн. З огляду на зазначені вище обставини Відповідач звернувся до правоохоронних органів із заявою-повідомленням про кримінальне правопорушення.
Таким чином, спірний Договір оренди підлягає визнанню недійсним в повному обсязі, оскільки він був укладений невідомою особою (особами), що не мала повноважень на його укладання, а отже, під час його укладання було відсутнє волевиявлення апелянта на укладання даного правочину.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу не погоджується з її доводами, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскаржуване рішення – без змін. Зазначає, що договір оренди нерухомого майна від 01.02.2021, укладений між сторонами, був дійсним протягом його дії та ніким не оспорювався. Будь-які судові рішення про визнання цього договору недійсним відсутні.  

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2021, справу №908/1597/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського   суду від 01.11.2021 апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2021 у справі №908/1597/21 залишено без руху, встановлено апелянту строк (протягом 10 днів з дня отримання вказаної ухвали) усунути недоліки апеляційної скарги, а саме: подати заяву/клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на подання апеляційної скарги з відповідними доказами та обґрунтуванням інших причин такого пропуску.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.11.2021 (у складі колегії суддів: головуючий Іванов О.Г. (доповідач), судді – Дармін М.О., Березкіна О.В.)  поновлено строк на подання апеляційної скарги; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2021 у справі № 908/1597/21; зупинено дію рішення на час розгляду апеляційної скарги; з урахуванням ціни позову, положень ч.1 ст.270 ГПК України, вирішено розглядати апеляційну скаргу у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в порядку письмового провадження.
Розпорядженням керівника апарату суду від 06.12.2021, відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої систему документообігу суду, з метою вчинення певної процесуальної дії, а саме – розгляду клопотання про витребування доказів і призначення експертизи, призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/1597/21 у зв`язку з відпусткою судді – члена колегії суддів Дарміна М.О.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.12.2021, справу №908/1597/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Антонік С.Г., якою ухвалою від 06.12.2021 прийнято справу до свого провадження.
Також суд апеляційної інстанції за власною ініціативою, з урахуванням того, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, ухвалою від 06.12.2021 визнав за необхідне призначити розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін на 10.01.2022.
10.01.2022 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/1597/21 у зв`язку з усуненням обставин, що зумовили зміну складу колегії суддів, а саме – виходом з відпустки судді Дарміна М.О.
Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 10.01.2022, справу №908/1597/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В., якою ухвалою від 10.01.2022 прийнято справу до свого провадження.
В судовому засіданні 10.01.2022 оголошено перерву до 24.01.2022.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 24.01.2022 призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання, зокрема:
Чи виконано підпис у графі "Білоцерковський Леонід Борисович" договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, акту приймання-передачі від 01.02.2021, додаткової угоди №1 від 31.03.2021, акту приймання-передачі від 31.03.2021 Білоцерковським Леонідом Борисовичем? 
Чи виконано підпис у графі "Білоцерковський Леонід Борисович" договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, акту приймання-передачі від 01.02.2021, додаткової угоди №1 від 31.03.2021, акту приймання-передачі від 31.03.2021 однією особою?
Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
14.02.2022 на адресу суду із супровідним листом за підписом першого заступника директора установи надійшло клопотання судового експерта Запорізького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Іваненко Тетяни про надання додаткових доказів, зокрема, вільних зразків підпису Білоцерковського Л.Б. не менше ніж на 10-15 документах, максимально наближених за часом виконання 2021 рік та експериментальних зразків підпису ОСОБА_1 в різних темпах виконання (повільному, середньому та швидкому) на 15 аркушах.
Ухвалою суду від 14.02.2022 провадження у справі поновлено, розгляд клопотання експерта призначено в судовому засіданні на 02.03.2022.
Розгляд справи 02.03.2022 не відбувся.
13.04.2022 матеріали справи №908/1597/21 повернуті Запорізьким науково-дослідним експертно-криміналістичним центром МВС суду апеляційної інстанції без виконання експертизи.
Ухвалою суду від 20.04.2022 розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання  на 11.05.2022.
04.05.2022 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку з накладенням кваліфікованого цифрового підпису надійшло клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю "Цукорпром" адвоката Кузьменко Володимира Сергійовича про його участь у судовому засіданні   в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволено ухвалою суду від 05.05.2022.
Через відсутність інтернетзв`язку у суді 11.05.2022, судове засідання в режимі відеоконференції з представником позивача не відбулось. Ухвалою суду від 11.05.2022 розгляд апеляційної скарги відкладено на 06.06.2022. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 06.06.2022 у справі №908/1597/21 призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлені питання, зокрема:
Чи виконано підпис у графі "Білоцерковський Леонід Борисович" договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, акту приймання-передачі від 01.02.2021, додаткової угоди №1 від 31.03.2021, акту приймання-передачі від 31.03.2021 Білоцерковським Леонідом Борисовичем? 
Чи виконано підпис у графі "Білоцерковський Леонід Борисович" договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, акту приймання-передачі від 01.02.2021, додаткової угоди №1 від 31.03.2021, акту приймання-передачі від 31.03.2021 однією особою?
Провадження у справі на час проведення експертизи зупинено.
19.07.2022 представник відповідача адвокат Плецька Ю.В. звернулася із клопотанням, відповідно до якого    просила відстрочити оплату за проведення судової почеркознавчої експертизи до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.
З метою розгляду клопотання, 21.07.2022 розпорядженням керівника апарату суду відповідно до пункту   2.4.6   Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №908/1597/21, у зв`язку з   відпусткою судді Дарміна М.О.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.07.2022, справу №908/1597/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В.   
Ухвалою суду від 21.07.2022 (у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Березкіна О.В., Орєшкіна Е.В.) прийнято справу №908/1597/21 до свого провадження; поновлено провадження у справі для розгляду клопотання представника Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича адвоката Плецької Ю.В.; в задоволенні клопотання представника Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича адвоката Плецької Ю.В. про відстрочення оплати судових витрат за проведення експертизи до вирішення справи по суті відмовлено; у відповідності до   ст.228 Господарського процесуального кодексу України   провадження у справі № 908/15976/21 зупинено на період проведення судової експертизи.
08.02.2023 до суду повернулась справа №908/1597/21 із висновком експерта №2854-22 від 02.11.2022.
Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 13.02.2023, справу №908/1597/21 передано колегії суддів у складі: Іванов О.Г. (головуючий, доповідач), Дармін М.О., Березкіна О.В.
Ухвалою суду від 14.02.2023 призначено судове засідання по розгляду апеляційної скарги на 13.03.2023.
09.03.2023 до суду апеляційної інстанції засобами електронного зв`язку з накладенням кваліфікованого цифрового підпису надійшло клопотання представника Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича адвоката Плецької Юлії Вікторівни про  її участь у судовому засіданні  в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке задоволено ухвалою суду від 13.03.2023.
В судовому засіданні 13.03.2023 Центральним апеляційним господарським судом оголошено вступну та резолютивну частини постанови у даній справі.

Розглянувши доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до  ст. 269 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до положень ч. 1  ст. 74 Господарського процесуального кодексу України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом першої інстанції та судом апеляційної інстанції встановлені наступні неоспорені обставини справи.
01.02.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю “Цукорпром” (Орендодавець) та Фізичною особою – підприємцем Білоцерковським Леонідом Борисовичем (Орендар) було укладено договір оренди нерухомого майна.
Відповідно до п. 1.1 договору в порядку і на умовах, визначених договором Орендодавець передав, а Орендар прийняв в платне користування майно - нежитлове приміщення (розмір частки у праві власності – 11/25), загальною площею 112,7 кв.м, яке знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Запоріжжя, проспект Соборний буд. 86, приміщення 13 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна згідно відомостей Державного реєстр) речових прав на нерухоме майно 87842023101).
Відповідно до Акту приймання-передачі від 01.02.2021 відповідач прийняв у платне користування від позивача майно, передбачене Договором.

Відповідно до Додаткової угоди № 1 від 31.03.2021 до договору Сторони домовились розірвати договір оренди з 01.04.2021.
Згідно зі вказаною Додатковою угодою сторонами установлено, що станом на дату підписання цієї Додаткової угоди, заборгованість з орендної плати складає 56 350,00 грн, а заборгованість з компенсації витрат на оплату комунальних послуг складає 6 961,97 грн за лютий 2021 року та 5 536,06 грн за березень 2021 року.
На підставі Акту приймання-передачі від 31.03.2021 відповідач повернув майно позивачу.

На підтвердження наявності заборгованості з компенсації комунальних послуг позивачем надано: рахунок на оплату № 222 від 28.02.2021 на суму 6 961,97 грн (відшкодування вартості електроенергії за лютий 2817,46 грн, компенсація послуг утримання будинку за лютий 2021 року у сумі 450,92 грн, відшкодування за послуги водопостачання за лютий 2021 у сумі 145,01 грн, відшкодування вартості опалення за лютий 2021 року у сумі 3548,58 грн), акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 816 від 28.02.2021 на суму 450,92 грн (управління багатоквартирним будинком), акт прийняття-передавання продукції на суму 3773,17 грн (постачання електричної енергії), акт приймання – передачі послуг опалення за лютий 2021 року на суму 2957,15 грн, рахунок на оплату № 284 від 31.03.2021 на суму 5536,06 грн (відшкодування вартості електроенергії за березень 2021 року на суму 863,07 грн, компенсація послуг утримання будинку за березень 2021 року на суму 450,92 грн, відшкодування за послуги водопостачання за березень 2021 року на суму 26,17 грн, відшкодування вартості опалення за березень 2021 року на суму 4195,90 грн), акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 1247 від 31.03.2021 послуга з управління багатоквартирним будинком нас уму 450,92 грн; акт приймання-передачі послуг за березень 2021 року опалення на суму 3360,84 грн, акт прийняття-передавання товарної продукції постачання електричної енергії постачальником 2305,10 грн, акт – рахунок № 826655 про сплату коштів 24,17 грн.
Отже, після закінчення звітного періоду, комунальні послуги склали: вартість електроенергії за березень 2021 - 863,07 грн.; компенсація послуг утримання будинку за березень 2021 - 450,92 грн.; послуги водопостачання за березень 2021 - 24,17 грн.; опалення - 4033,01 грн.; 25.02.2021 за актом рахунком № 819315 сплачено 145,01 грн. Загальний розмір компенсації комунальних послуг за березень 2021 за договором склав 5371,17 грн. 
Таким чином, позивачем заявлено до стягнення заборгованість з орендної плати у сумі 56  350,00 грн та 12  333,14 грн заборгованості з компенсації комунальних послуг. 

Задовольняючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що доказів виконання зобов`язання щодо сплати орендних платежів на загальну суму 56  350,00 грн та витрат за нараховані комунальні послуги за спірний період на загальну суму 12  333,14 грн відповідач на момент розгляду спору не надав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних мотивів.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до частин 1, 6 статті 283 Господарського кодексу України за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. До відносин оренди застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 759 та статті 761 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Наймодавцем може бути також особа, уповноважена на укладення договору найму.
Укладений між сторонами договір б/н від 01.02.2021 за своєю правовою природою є договором оренди.
Договір у встановленому порядку не оспорений, не визнаний недійсним. 

Відносини, що виникли між сторонами по справі на підставі договору оренди, є господарськими зобов`язаннями і згідно з приписами статті 193 Господарського кодексу України, статей 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, укладений між сторонами договір діяв з 01.02.2021 (дата укладення договору оренди та підписання сторонами Акту приймання-передачі нежитлового приміщення) до 31.03.2021 (дата підписання Додаткової угоди № 1 від 31.03.2021 та повернення орендованого майна за Актом приймання-передачі нежитлового приміщення від 31.03.2021) та був обов`язковим для виконання сторонами.

Щодо доводів заявника апеляційної скарги про те, що Договір оренди нерухомого майна від 01.02.2021 він не укладав, підписи на долучених до позовної заяви документах, а саме, - Договорі оренди нерухомого майна від 01.02.2021, Акті приймання-передачі від 01.02.2021, Додатковій угоді №1 від 31.03.2021, Акті приймання-передачі від 31.03.2021, від імені Білоцерковського Л.Б. зроблений не ним, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 73 ГПК України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з частинами першою, третьою статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: "баланс імовірностей" (balance of probabilities) або "перевага доказів" (preponderance of the evidence); "наявність чітких та переконливих доказів" (clear and convincing evidence); "поза розумним сумнівом" (beyond reasonable doubt).
17.10.2019 набув чинності Закон України № 132-IX від 20.09.2019 "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо стимулювання інвестиційної діяльності в Україні", яким було, зокрема внесено зміни до України змінено назву статті 79 ГПК з "Достатність доказів" на нову - "Вірогідність доказів" та викладено її у новій редакції, фактично впровадивши в господарський процес стандарт доказування "вірогідності доказів".
У рішенні Європейського Суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Brualla Gomez de La Torre v. Spain" від 19.12.1997 наголошено про загальновизнаний принцип негайного впливу процесуальних змін на позови, що розглядаються.
Стандарт доказування "вірогідності доказів", на відміну від "достатності доказів", підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Слід зауважити, що Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі "Дж. К. та Інші проти Швеції" ("J.K. AND OTHERS v. SWEDEN") ЄСПЛ наголошує, що "у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування "поза розумним сумнівом ("beyond reasonable doubt"). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням "балансу вірогідностей". … Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі "Бендерський проти України" ("BENDERSKIY v. Ukraine"), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 ГПК України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд акцентує, що обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування всіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язками, відносинами і залежностями. Таке з`ясування запобігає однобічності та забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
З`ясування відповідних обставин має здійснюватися із застосуванням критеріїв оцінки доказів передбачених статтею 86 ГПК України щодо відсутності у жодного доказу заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо, а також вірогідності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності.

Оскільки окрім долучених до позовної заяви документів, підписання яких відповідач заперечив, інших матеріалів справи, які б свідчили про фактичне користування відповідачем спірним майном, таких як оплачені рахунки за оренду спірного приміщення або комунальними послугами у ньому, листування між сторонами, яке свідчить про укладення спірного договору оренди, тощо, матеріали справи не містять, відтак, єдиними доказами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги є договір оренди нерухомого майна від 01.02.2021, акт приймання-передачі від 01.02.2021, додаткова угода №1 від 31.03.2021 та акт приймання-передачі від 31.03.2021, підписання яких заперечує відповідач.
З огляду на це, колегією суддів призначено по справі судову почеркознавчу експертизу.
На вирішення експерта поставлені наступні питання:
- Чи виконано підпис у графі "Білоцерковський Леонід Борисович" договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, акту приймання-передачі від 01.02.2021, додаткової угоди №1 від 31.03.2021, акту приймання-передачі від 31.03.2021 ОСОБА_1 ? 
- Чи виконано підпис у графі "Білоцерковський Леонід Борисович" договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, акту приймання-передачі від 01.02.2021, додаткової угоди №1 від 31.03.2021, акту приймання-передачі від 31.03.2021 однією особою?
          
Відповідно до висновку експерта №2854-22 від 02.11.2022 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи:
1. П`ять підписів від імені ОСОБА_1 у графах « ОСОБА_1 » в нижній праві частині кожного аркуша договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, укладеного між ТОВ «Цукрпром» та ФОП Білоцерковський Л.Б., а також підпис у графі « ОСОБА_1 » акту приймання-передачі майна від 01.02.2021 до Договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 виконані однією особо, а саме ОСОБА_1 .
2. Підпис від імені ОСОБА_1 у графі « ОСОБА_1 » розділу « 10. Реквізити та підписи сторін» на останньому аркуші договору оренди нерухомого майна  від 01.02.2021, укладеного між ТОВ «Цукрпром» та ФОП Білоцерковський Л.Б., виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою з наслідування його справжнього підпису.
3. Два підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Л.Б. Білоцерковський» додаткової угоди №1 від 31.03.2021 до договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 та у графі «Л.Б. Білоцерковський» акту приймання-передачі від 31.03.2021 до договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 виконані однією особою.
4. Вирішити питання, чи виконані два підписи від імені ОСОБА_1  у графі «Л.Б. Білоцерковський» додаткової угоди №1 від 31.03.2021 до договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 та у графі «Л.Б. Білоцерковський» акту приймання-передачі від 31.03.2021 до договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 ОСОБА_1  або іншою особою, не надається можливим з причин, викладених у дослідницькій частині висновку.

Під час огляду у судовому засіданні 24.01.2022 оригіналів зазначених вище письмових доказів Відповідач – ОСОБА_1 пояснив, що не може точно вказати чи його підпис проставлений на документах у справі, зокрема, договорі оренди нерухомого майна від 01.02.2021, акті приймання-передачі від 01.02.2021, додатковій угоді №1 від 31.03.2021 та акті приймання-передачі від 31.03.2021. Також зауважив, що міг підписати деякі документи, не дивлячись на їх зміст, в купі з іншими документами. Втім, звернув увагу, що домовленості із позивачем (а також вільного волевиявлення) щодо договору оренди, який зумовлює настання певних правових наслідків, не було.   

На підставі викладеного, оцінюючи вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи стандарт “вірогідності доказів” та наявні в матеріалах справи докази, а саме:
- висновок експерта №2854-22 від 02.11.2022 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи, відповідно до якого п`ять підписів від імені ОСОБА_1 у графах « ОСОБА_1 » в нижній праві частині кожного аркуша Договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021, укладеного між ТОВ «Цукрпром» та ФОП Білоцерковський Л.Б., а також підпис у графі «Білоцерковський Л.Б.» Акту приймання-передачі майна від 01.02.2021 до Договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 виконані однією особо, а саме ОСОБА_1 ;
- пояснення безпосередньо ОСОБА_1 у судовому засіданні, відповідно до яких останній пояснив, що не може точно вказати чи його підпис проставлений на документах у справі, зокрема, договорі оренди нерухомого майна від 01.02.2021, акті приймання-передачі від 01.02.2021, додатковій угоді №1 від 31.03.2021 та акті приймання-передачі від 31.03.2021; в той же час зауважив, що міг підписати деякі документи, не дивлячись на їх зміст, в купі з іншими документами;
колегія суддів вважає надані Позивачем докази на підтвердження таких обставин, як укладання між сторонами Договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 та передачі майна в оренду, є більш вірогідними, ніж доводи, наведені Відповідачем на спростування таких обставин, а саме – власне заперечення відповідачем цих фактів, без надання будь-яких доказів.
Вищенаведеним спростовуються доводи заявника апеляційної скарги про те, що Договір оренди підлягає визнанню недійсним в повному обсязі, оскільки він був укладений невідомою особою, що не мала повноважень на його укладання, а отже, під час його укладання було відсутнє волевиявлення відповідача на укладання даного правочину. 

13.03.2023 в судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про виклик у судове засідання для надання пояснень щодо висновку експерта №2854-22 від 02.11.2022 за результатами судово-почеркознавчої експертизи судового експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Забугу Анну Валеріївну. 
Клопотання обґрунтоване тим, що, на думку відповідача, заключна частина висновку експерта містить суперечливі твердження, оскільки не дає відповіді на поставлене судом питання, окрім того, відповіді №№ 1 та 4 експерта  по поставленим питання в дослідницькій частині обґрунтовуються прямо протилежними твердженнями за наявності майже одних і тих самих розбіжностей.
Колегія суддів протокольною ухвалою відмовила у задоволення цього клопотання з огляду на таке.
За змістом ч. 5  ст. 98 ГПК України  суд має право за заявою учасників справи або з власної ініціативи викликати експерта для надання усних пояснень щодо його висновку.
Як зазначено в дослідницькій частині висновку  (абз. 1 стор. 12 Висновку): «При оцінці результатів порівняльного дослідження встановлено, що ні збіги, ні розбіжності не можуть бути підставою для позитивного або негативного висновку. Пояснюється це тим, що збіжні ознаки не утворюють індивідуальної чи близької до неї сукупності, оскільки відносяться до таких, що часто зустрічаються в почерках різних осіб. Що стосується розбіжностей, не надається можливим встановити: чи є вони варіантом ознак почерку виконавця, чи обумовлені дією на процес письма «збиваючих» факторів, або ці ознаки є ознаками почерку іншої особи. Відсутність однозначності в оцінці розбіжностей не дозволяло вирішити питання про виконавця ні в категоричній, ні в можливій формі. У зв`язку з викладеним вирішити питання, чи виконані досліджувані підписи Білоцерковським Леонідом Борисовичем або іншою особою, не надається можливим».
Отже, експертом у дослідницькій частині висновку наведене достатнє мотивування, чому він прийшов до висновку, що:
- два підписи від імені ОСОБА_1 у графі «Л.Б. Білоцерковський» додаткової угоди №1 від 31.03.2021 до договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 та у графі «Л.Б. Білоцерковський» акту приймання-передачі від 31.03.2021 до договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 виконані однією особою;
- вирішити питання, чи виконані два підписи від імені ОСОБА_1  у графі «Л.Б. Білоцерковський» додаткової угоди №1 від 31.03.2021 до договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 та у графі «Л.Б. Білоцерковський» акту приймання-передачі від 31.03.2021 до договору оренди нерухомого майна від 01.02.2021 ОСОБА_1  або іншою особою, не надається можливим.   
З огляду на це колегія суддів не вважає за необхідне викликати у судове засідання для надання пояснень щодо висновку експерта №2854-22 від 02.11.2022 експерта Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України Забугу Анну Валеріївну, оскільки вищезазначений висновок експерта здійснено у повному обсязі, відповідно до поставлених на вирішення дослідження питань, об`єктивно, з урахуванням всіх чинників, що могли вплинути на висновки експертів, та можливості, наявні у експерта. 
Цей висновок є повним та зрозумілим, логічно вмотивованим, не суперечить іншим матеріалам справи (зокрема поясненням ОСОБА_1 , відповідно до яких він свідомо допускав підписання цих документів), через що у колегії суддів відсутні сумніви у його правильності.
З цих же підстав колегія суддів протокольною ухвалою відмовила у задоволенні усного клопотання представника відповідача про призначення у справі повторної судової почеркознавчої експертизи, заявленого після відмови у задоволенні клопотання про виклик у судове засідання експерта.  
Колегія суддів наголошує, що судова експертиза у даній справі була ініційована саме Відповідачем та ним же визначено установу, експерт якої проводив відповідні дослідження, на підставі яких зроблено відповідні висновки.
Сама лише незгода Відповідача із Висновком експерта, не може бути підставою для задоволення клопотання ФОП Білоцерковського Л.Б. про виклик експерта у судове засідання для надання пояснень та призначення повторної судової почеркознавчої експертизи.

За змістом частини першої третьої, п`ятої статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном може вноситися за вибором сторін у грошовій або натуральній формі. Форма плати за користування майном встановлюється договором найму. Договором або законом може бути встановлено періодичний перегляд, зміну (індексацію) розміру плати за користування майном. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з п. 2.3 Договору з метою забезпечення виконання своїх зобов`язань по сплаті орендної плати Орендар також сплачує в строк до 05.02.2021 (включно) авансовий платіж в розмірі 28 175,00 грн без надання Орендодавцем рахунку, що зараховуються за останній місяць оренди.
Пунктом 2.5 договору визначено, що Орендар щомісячно компенсує Орендодавцю понесені останнім витрати на оплату комунальних та інших послуг, пов`язаних з утриманням, експлуатацією та підтримання нормального стану майна. Компенсація здійснюється Орендарем шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Орендодавця в сумі, зазначеній в рахунку Орендодавця, не пізніше трьох банківських днів з дня отримання на електронну пошту Орендаря виставленого рахунку.
Звертаючись з даним позовом, позивачем заявлено до стягнення заборгованість з орендної плати у сумі 56  350,00 грн та 12 333,14 грн заборгованості з компенсації комунальних послуг.

Частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 
Відповідно до п. 2.2 договору Орендна плата підлягає сплаті щомісячно в строк до 20 числа поточного місяця за поточний місяць оренди (розрахунковий) без надання Орендодавцем рахунків із розрахунку 250,00 грн за 1 кв.м, а за всю орендовану площу на місяць – 28 175,00 грн.
Доказів виконання зобов`язання щодо сплати орендних платежів на загальну суму 56  350,00 грн та витрат за нараховані комунальні послуги за спірний період на загальну суму 12  333,14 грн відповідач на момент розгляду спору не надав.
З огляду на викладене вимоги позивача, щодо стягнення суми основного боргу, слід визнати обґрунтованими і такими, що підставно задоволені господарським судом.

Також позивачем заявлено до стягнення пеню у сумі 2047,12 грн, 3% річних у сумі 453,89 грн, інфляційні збитки у сумі 1648,24 грн. 
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
На особу, яка допустила неналежне виконання зобов`язання, покладаються додаткові юридичні обов`язки, в тому числі передбачені статтями 611, 625 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 ГК України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Відповідно до п. 6.3 договору, у випадку заборгованості по виплаті орендної плати орендар сплачує орендодавцеві пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період за який сплачується пеня, за кожен день прострочення платежу.      
Позивачем нарахована пеня у сумі 930,93 грн за період з 23.02.2021 по 21.05.2021 на суму заборгованості з орендної плати в розмірі 28 175,00 грн. за лютий 2021 року.  
Перевіривши наданий розрахунок пені, колегія суддів вважає, що обґрунтований розмір пені становить 875,35 грн.

Позивачем пеня нарахована у сумі 1116,19 грн за період з 03.02.2021 по 21.05.2021 на суму заборгованості з орендної плати в розмірі 28 175,00 грн за березень 2021 року.
Колегія суддів погоджується з висновком господарського суду, що позивачем помилково визначено початком перебігу нарахування пені – 03.02.2021, оскільки за березень 2021 року кошти повинні бути сплачені в строк до 20 числа поточного місяця за поточний місяць оренди (розрахунковий), тобто до 20.03.2021, з урахуванням вихідних по 22.03.2021 включно. 
З урахуванням періоду нарахування пені за прострочення сплати оренди за березень 2021 року визначеного судом, а саме з 23.03.2021 по 21.05.2021 розмір пені становить 602,10 грн.
Таким чином, суд позов в частині стягнення пені підставно задовольнив частково, а саме у розмірі 1477,45 грн.
  
Відповідно до частини 2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши нарахування 3% річних з урахуванням періоду з 23.03.2021 по 21.05.2021 щодо простроченої заборгованості за березень 2021 року, обґрунтованим розміром трьох процентів річних, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача є 342,74 грн.
Інфляційні нарахування позивачем проведено з урахуванням того, що при зменшенні суми боргу, внаслідок часткового виконання зобов`язання боржником, сума погашення має відніматися не від основного боргу, який існував на початок розрахункового місяця, а від суми основного боргу, помноженої на індекс інфляції у цьому місяці (фактичної вартості грошей на кінець розрахункового місяця з урахуванням інфляційних процесів). А подальший розрахунок інфляційних збитків здійснюється з урахуванням саме проіндексованого залишку основного боргу за попередній місяць у тій же послідовності (шляхом перемножування на індекс інфляції за наступний місяць та віднімання конкретної суми погашення боргу у новому розрахунковому місяці).
Позивачем заявлено до стягнення з відповідача інфляційні втрати у розмірі 1648,24 грн окремо за кожним місяцем прострочення, а саме: за лютий 2021 року на суму 28  175,00 грн за березень – квітень 2021 року у сумі 679,02 грн та за березень 2021 року за період з лютого по квітень 2021 року у сумі 969,22 грн.
Перевіривши наведений розрахунок, колегія суддів вважає його частково виконаним правильно, а саме в частині нарахування інфляційних втрат на заборгованість за лютий 2021 року. 
Щодо нарахування інфляційних втрат на заборгованість за березень 2021 року, початком періоду нарахування інфляційних втрат є квітень 2021 року, оскільки орендну плату за березень 2021 року відповідач повинен був перерахувати до 23.03.2021 включно.
Розмір інфляційних втрат на заборгованість з орендної плати за березень 2021 року становить 197,23 грн.     
Загальний розмір інфляційних втрат, який правомірно заявлено до стягнення з відповідача становить 876,25 грн. 
Таким чином, суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позову в частині стягнення пені у розмірі 569,67 грн, 3% річних у сумі 111,15 грн, інфляційних втрат у сумі 771,99 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 275 та статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За викладених обставин, колегія суддів суду апеляційної інстанції вважає, що  розглядаючи справу, суд першої інстанції дав оцінку наявним у справі доказам за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,  правильно застосував норми матеріального і процесуального права (за виключенням не розгляду клопотання Відповідач про продовження строку на подання відзиву), що у відповідності до ст. 276 ГПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду - без змін.
Зважаючи на результати вирішення спору, за якими рішення відбулось на користь Позивача, згідно ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати при розгляді апеляційної скарги покладаються на Відповідача (заявника у апеляційній скарзі).
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 ГПК України, суд, -                                                             

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича на рішення Господарського суду Запорізької області від 25.08.2021 у справі № 908/1597/21 - залишити без задоволення.
Рішення  Господарського суду Запорізької області від 25.08.2021 у справі № 908/1597/21 – залишити без змін.
Судові витрати Фізичної особи – підприємця Білоцерковського Леоніда Борисовича за подання апеляційної скарги на рішення суду та за проведення судової експертизи покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду лише у випадках, передбачених пунктом 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови виготовлено та підписано 23.03.2023.

Головуючий суддя                                                                                           О.Г. Іванов

Суддя                                                                                                              О.В. Березкіна

Суддя                                                                                                                         М.О. Дармін