ПОСТАНОВА 
Іменем України

15 грудня 2022 року                                                                  м. Кропивницький

справа № 388/351/20
провадження № 22-ц/4809/1090/22 

    Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),
судді – Дуковський О.Л., Письменний О.А., 

учасники справи: 

позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_3 , про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2021 року (суддя Степанов С.В.).        

В С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог 

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.02.2019 ним видано довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А. за реєстровим № 296 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для оформлення документів на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею до 2,0 га та здійснення пошуку особи для передачи земельної ділянки в оренду зі сплатою орендної плати в розмірі 7000,00 грн щороку. Інші домовленості не встановлювалися. 
В листопаді 2019 року було з`ясовано, що на підставі виданої довіреності та відповідно до наказу Головного управління Дергеокадастру в Кіровоградській області № 11-1360/14-19-СГ від 22.04.2019 року «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» позивач став власником земельної ділянки кадастровий номер 3521981300:02:000:5901, загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області. 
Дана земельна ділянка відповідно до договору купівлі - продажу від 24.05.2019, зареєстрованого в реєстрі за № 380, посвідченого приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С.О., перейшла у власність ОСОБА_2 .
Теперішній власник земельної ділянки - ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_4 , які виступали в якості довірених осіб позивача та між якими фактично досягнуто зловмисну домовленість про заволодіння земельною ділянкою позивача поза його волею. 
Крім того, дії представника та особи, що стала власником земельної ділянки містять ознаки шахрайських дій, коли користуючись довірительними відносинами були вчиненні дії на свою користь, а не на користь довірителя - позивача у справі. 
Відповідно до інформації з Публічної кадастрової карти України, відомості про земельну ділянку з кадастровим номером 3521981300:02:000:5901 не знайдено, у зв`язку з об`єднанням декількох сусідніх земельних ділянок і присвоєнням їм нового кадастрового номера. 
У зв`язку з шахрайськими діями довірених осіб, 08.11.2019 ОСОБА_1 скасував видану ним довіреність від 12.02.2019.
Вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки укладений з порушенням діючого законодавства та підлягає визнанню недійсним. 
Також вказує на злочинну домовленість представника по довіреності ОСОБА_3 та іншої сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки ОСОБА_2 (дружина довіреного), оскільки позивач не збирався здійснювати продаж земельної ділянки та вважав, що земельна ділянка сільськогосподарського призначення не може бути продана у зв`язку з дією мораторію на її продаж.
Кошти від продажу спірної земельної ділянки не отримував. 
В зв`язку з викладеним просить суд визнати недійсним договір купівлі - продажу земельної ділянки з кадастровим номером 3521981300:02:000:5901, загальною площею 2,0 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 24.05.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 380.
Відзиву відповідачем на позовну заяву не подано.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер 3521981300:02:000:5901, загальною площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області від 24.05.2019 року, зареєстрований в реєстрі за № 380; вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того,що позивачем доведено вчинення оспорюваного правочину представником ОСОБА_3 , який діяв за довіреністю від імені позивача, всупереч інтересів довірителя, у своїх особистих інтересах та в інтересах своєї сім`ї. Судом встановлено, що наслідком укладення представником ОСОБА_1 – ОСОБА_3 оспорюваного договору є перехід спірної земельної ділянки у спільну сумісну власність покупця ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_3 (представника за довіреністю позивача), що підтверджується також наданою 11 травня 2019 року ОСОБА_3 нотаріально посвідченою заявою-згодою на купівлю його дружиною будь-яких земельних ділянок на території Долинського району Кіровоградської області. 

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги, а також заперечень на апеляційну скаргу

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази, які вказують на підстави для визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним у відповідності ст.ст. 203,215 ЦК України та докази, які б вказували на необхідність застосування судом ст. 232 ЦК України, тобто безперечного зловмисного умислу у діях ОСОБА_2 . Крім того, довіреність № 296 від 12.02.2019 позивачем не оспорюється і на момент укладення договору купівлі-продажу була дійсною та не була припиненою, тому правочин, який вчинений від імені ОСОБА_1 відповідає нормам ЦК України направлений на здійснення інтересів довірителя ОСОБА_1 . Позивачем не доведено, що оспорюваний договір купівлі-продажу укладений представником на невигідних для нього умовах і такий договір суперечить його інтересам. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Вказує на безпідставність твердження апелянта про відсутність доказів дій представника ОСОБА_3 всупереч інтересам позивача по справі. Суд дійшов правильного висновку про недобросовісність представника продавця за договором в силу норми ст. 60 СК України, оскільки той уклав договір зі своєю дружиною ОСОБА_2 та став співвласником придбаної нею земельної ділянки. На зловмисність домовленості між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 вказує непроінформованість позивача про належність йому на праві власності земельної ділянки та про її продаж, він не погоджував умови продажу, не отримував коштів за свою земельну ділянку, оціночна вартість земельної ділянки на час продажу не була встановлена (а.с.153-156 том 1).
Судове рішення переглядалося апеляційною інстанцією. Відповідно до постанови Кропивницького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року, постановленої за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду у даній справі, апеляційну скаргу задоволено частково; рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2021 року скасовано; у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки недійсним відмовлено; здійснено розподіл судових витрат.
За висновками апеляційного суду, суд першої інстанції вирішуючи спір не визначився з належним складом відповідачів у справі. Зокрема не врахував, що оскільки позивач не погоджується з діями повіреної особи – ОСОБА_3 , який діяв усупереч досягнутої ними домовленості та у своїх власних інтересах, то вирішення спору у зазначеній справі впливає на його права та інтереси. Оскільки ОСОБА_3 не був залучений до участі у справі як відповідач, так обставина порушує норми процесуального права і є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення у справі нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Справа переглядалася касаційним судом.
За наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 на постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року у даній справі, Верховним Судом прийнято постанову від 17 серпня 2022 року, якою касаційну скаргу позивача задоволено частково; постанову Кропивницького апеляційного суду від 16 грудня 2021 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд. 

Рух справи в суді апеляційної інстанції під час нового апеляційного розгляду 

За результатом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Кропивницького апеляційного суду від 21 вересня 2022 року головуючим суддею (суддею-доповідачем) у даній справі визначено суддю Дьомич Л.М.
Ухвалою апеляційного суду від 21 вересня 2022 року новий  розгляд справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2021 року призначено на 12 жовтня 2022 року.
У судовому засіданні 12 жовтня 2022 року задоволено клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи; справу відкладено на 07 листопада 2022 року.
07 листопада 2022 року представником позивача, адвокатом Касьяном М.С. подано клопотання про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – ОСОБА_3 (а.с.92 том 2).
Ухвалою суду від 07 листопада 2022 року залучено до участі у справі ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
Наступний судовий розгляд справи призначено на 05 грудня 2022 року.
У відповідності до вимог процесуального закону учасники справи належним чином повідомлялись про дату, час та місце апеляційного розгляду справи (а.с. 99-100 том 2).
У зв`язку з неявкою всіх учасників справи у судове засідання 05 грудня 2022 року, у якому завершено розгляд справи, та відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Згідно з ч.ч. 4, 5 ст. 268 та ст. 383 ЦПК України, постанова не проголошується, а датою її ухвалення є дата складання повного тексту судового рішення.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, за наступного.

Обставини, встановлені судами

12 лютого 2019 року ОСОБА_1 видав довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І. А., зареєстровану у реєстрі за № 296, на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , якою уповноважив їх бути його представником, в тому числі представляти його інтереси як учасника антитерористичної операції, у будь-яких органах, установах, підприємствах та організаціях, незалежно від форм власності, підпорядкування та галузевої належності, у будь-яких органах влади та місцевого управління, в тому числі в сільських селищних, міських радах, в органах райдержадміністрації, в органах бюро технічної інвентаризації, перед суб`єктами господарювання, в податкових органах перед фізичними особами підприємцями, в експертних установах, у всіх відповідних органах державної влади та управління, в тому числі в Управлінні земельних ресурсів, в органах Держгеокадастру, в органах державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, в органах Укрдержгеокадастру, в органах юстиції, в органах нотаріату, в інших компетентних службах, установах та організаціях з питань виділу, приватизації, оформлення, державної реєстрації права власності та отримання на його ім`я свідоцтва про право власності на земельну ділянку орієнтованою площею 2 га для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Кіровоградської області, при цьому конкретне місце знаходження земельної ділянки, її розмір, межі, площу та будь-які інші умови представники вправі визначати на власний розсуд; після чого надає йому право користування та розпорядження цією ж земельною ділянкою (здачі в оренду, позичку, продажу, міни, укладення договорів емфітевзису, суперфіцію, а також будь-яких інших цивільно-правових угод, дозволених законодавством) за ціну та на умовах за своїм розсудом, при цьому всі істотні та факультативні умови договорів, в тому числі, але не виключно, строк дії договорів оренди та розмір орендної плати, суму, за яку буде продаватися земельна ділянка, тощо, представник вправі самостійно згідно їхніх попередніх домовленостей (а.с.9 том 1).
16 квітня 2019 року ОСОБА_4 , діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області із заявою про затвердження проєкту землеустрою для передачі у власність земельної ділянки загальною площею 2,0000 га, кадастровий номер 3521981300:02:000:5901, для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення за адресою: Варварівська сільська рада, Долинський район, Кіровоградська область (а.с.11 том 1).
Відповідно до наказу Головного управління Дергеокадастру в Кіровоградській області від 22 квітня 2019 року № 11-1360/14-19-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність» ОСОБА_1 надано у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, у тому числі: рілля площею 2,0000 га, (кадастровий номер 3521981300:02:000:5901) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Варварівської сільської ради Долинського району Кіровоградської області (а.с.88 том 1).
03 травня 2019 року проведено державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на зазначену земельну ділянку (а.с.88 том 1 зворот).
24 травня 2019 року між ОСОБА_3 , який діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_1 (продавець), та ОСОБА_2 (покупець) укладений договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С.О., зареєстрований у реєстрі за № 380, за умовами якого продавець (в особі представника за довіреністю) передав у власність покупця земельну ділянку площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 3521981300:02:000:5901, розташовану за адресою: Варварівська сільська рада, Долинський район, Кіровоградська область, а покупець прийняв та сплатив за неї обговорену грошову суму. Продаж земельної ділянки вчинено за 50 000,00 грн (а.с.85-86 том 1).
Укладенню зазначеного договору передувало надання ОСОБА_3 заяви від 11 травня 2019 року посвідченої приватним нотаріусом Долинського районного нотаріального округу Кіровоградської області Величко С. О., зареєстрованої в реєстрі за № 313, про надання згоди своїй дружині ОСОБА_2 на купівлю будь-яких земельних ділянок на території Долинського району Кіровоградської області, за ціну та на умовах за її розсудом. Згідно із зазначеною заявою, вказана вище нерухомість набувається під час зареєстрованого шлюбу і є спільною сумісною власністю (а.с.97 том 1). 

Підстави скасування постанови суду Верховним Судом України

Скасовуючи судове рішення апеляційної інстанції у даній справі та направляючи її на новий апеляційний розгляд, Верховний Суд вказав, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм матеріального і процесуального права, внаслідок чого суд апеляційної інстанції не здійснив повної перевірки законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Також апеляційний суд помилково зосередився виключно на незалученні до участі у справі як належного відповідача ОСОБА_3 , оскільки він мав повноваження залучити останнього до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. 

Мотиви апеляційного розгляду

Відповідно до ч. 5 ст. 411 ЦПК України, висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.
За вимогами ч. 1 ст. 417 ЦПК України, вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.
Дослідивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваного судового рішення, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
Частинами 1 та 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, у спосіб визнання правочину недійсним.
Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов`язків, є, зокрема, договори та інші правочини
Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
За правилом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України).
Аналізуючи наведенні статті ЦК України, можна зробити висновок, що для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Таке розуміння визнання правочину недійсним, як способу захисту, є усталеним у судовій практиці.
Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.
Для визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 232 ЦК України, необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявності домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя.
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 522/15095/15-ц зроблено висновок про застосування ст. 232 ЦК України та вказано, що «під зловмисною домовленістю необхідно розуміти умисну змову однієї сторони із представником іншої, проти інтересів особи, яку представляють. Зловмисна домовленість представника з контрагентом особи, що представляють, створює правову ситуацію, коли дійсна воля довірителя, яку повинен утілювати представник, замінюється його власною волею, що суперечить волі довірителя. Саме підміна волі довірителя волею представника і слугує підставою для визнання такого правочину недійсним. Тобто в основу зловмисної домовленості покладено умисні дії представника, який усвідомлював, що вчиняє правочин усупереч інтересам довірителя та бажав (або свідомо допускав) їх настання. При цьому не має значення, від кого виходила ініціатива здійснити змову - від представника чи від другої сторони правочину. Головне, що характеризує цей правочин - наявність усвідомленості і волі другої сторони правочину та представника на здійснення дій усупереч інтересам особи, яку він представляє. Кваліфікація правочину, як вчиненого внаслідок зловмисної домовленості, зумовлює встановлення, що: від імені однієї із сторін правочину виступав представник, хоча й не виключаються випадки, коли від імені обох сторін виступають представники; зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника; існував умисел в діях представника щодо зловмисної домовленості; настали несприятливі наслідки для особи, яку представляють; існує причинний зв`язок поміж зловмисною домовленістю і несприятливими наслідками для особи, яку представляють».
Відповідно до частин 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акту органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.
Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом (ч. 3 ст. 238 ЦК України).
За змістом статей 244-245 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.
Крім того, ст. 13 ЦК України визначено межі здійснення цивільних прав: цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині; не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах; при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства; не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.
За змістом наведених вище норм матеріального права представники за довіреністю зобов`язані діяти не лише в межах своїх повноважень, але й добросовісно і розумно.
До того ж такі правовідносини мають довірчий характер між довірителем і представником, а протиправна поведінка представника може полягати у неналежному та недобросовісному виконанні доручення, зловживанні своїми повноваженнями, за власним умислом (розсудом), вчиненні завідомо корисливих правочинів, на шкоду правам та інтересам довірителя.
Визнаючи оспорюваний договір купівлі-продажу недійсним, суд першої інстанції, з посиланням на ст. 232, 238 ЦК України, встановив, що ОСОБА_3 , діючи на підставі довіреності, яку йому видав позивач, продав належну позивачу по справі на праві власності земельну ділянку, при цьому довіритель ОСОБА_1 зазначений правочин (його умови) не схвалював, грошових коштів від продажу своєї земельної ділянки не отримував. 
Також ОСОБА_3 , як представник ОСОБА_1 за довіреністю від 12 лютого 2019 року, продаючи земельну ділянку позивача своїй дружині - відповідачці ОСОБА_2 , усвідомлював, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та свідомо допускав настання несприятливих наслідків для довірителя.
Суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідно до норм ст. 60 СК України, яка містить презупцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте ними за час шлюбу, придбана ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 24 травня 2019 року, укладеного нею з позивачем, від імені якого діяв представник - її чоловік ОСОБА_3 , стала належати їм як подружжю на праві спільної сумісної власності не залежно від того на кого з них було зареєстроване право власності на майно. 
Правильність такого висновку підтверджується нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_3 , яка містяться в матеріалах справи, у якій він дає згоду на придбання його дружиною ОСОБА_2 земельних ділянок на території Долинського району Кіровоградської області у їхню спільну сумісну власність (заява від 11 травня 2019 року) (а.с.97 том 1). 
Крім того, згідно з пунктами 2.1 та 2.2 оспорюваного договору купівлі-продажу від 24 травня 2019 року представник продавця за довіреністю отримав 50 000 грн від покупця під час укладення цього договору, підтвердив факт повного розрахунку та вказав, що претензій фінансового характеру до покупця не має.
Однак докази того, що вказані грошові кошти дійсно передавалися покупцем представнику продавця, а також докази того, що отримані за земельну ділянку кошти передані продавцю у справі відсутні.
Позивач факт отримання ним коштів за продану земельну ділянку категорично заперечив, а сторона відповідача доказів виконання нею позитивних зобов`язань перед позивачем не надала.
Таким чином, сукупність зібраних у справі доказів, які були належним чином оцінені судом першої інстанції, свідчать про наявність зловмисної домовленості ОСОБА_3 , який діяв за довіреністю від імені ОСОБА_1 , з іншою особою - його дружиною ОСОБА_2 під час укладення договору купівлі-продажу належної позивачу по справі земельної ділянки, що підтверджується тим, що договір укладався подружжям, право власності за договором перейшло до них обох, в тому числі до представника продавця, а кошти за цим договором передані не були.
Тож договір не відповідав справжньому волевиявленню позивача, а був спрямований на задоволення особистих інтересів його представника, який фактично діяв у своїх інтересах та в інтересах своєї дружини.
За викладених обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 24 травня 2019 року.
Апеляційний суд не бере до уваги аргумент апеляційної скарги про те, що місцевий суд не врахував чинність довіреності на час укладення оспорюваного договору, а також наявність у представника необхідного обсягу повноважень, так як визнання недійсним договору з підстав, передбачених ст. 232 ЦК України не обумовлено відсутністю у представника сторони за договором повноважень на його вчинення. Навпаки, зловмисна домовленість і вчинення правочину з іншою стороною відбулася на підставі наявних повноважень представника.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене без додержання норм матеріального та з порушенням норм процесуального права.
Підсумовуючи викладене, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновки суду в оскаржуваному рішенні відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судом правильно застосовано норми матеріального права, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.
Тому апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню. 
Звернуто увагу про відповідний склад учасників справи, позивач і відповідач це сторони правочину, а третю особу залучено як таку, на яку може вплинути рішення у справі.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

За вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскільки судом першої інстанції рішення у даній справі ухвалене з додержанням норм матеріального і вимог процесуального права, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст. ст.  367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Москаленком Юрієм Віталійовичем залишити без задоволення, арішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 05 жовтня 2021 року, - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л.Дуковський

О.А. Письменний