П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/14996/22	
Головуючий в 1 інстанції: Завальнюк І.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача – Федусика А.Г.,
суддів: Бойка А.В. та Єщенка О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з адміністративним позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (далі ДВС), третя особа - ОСОБА_2 , та просила визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця ДВС Офіцерової Л.О. від 14.10.2022 ВП № 69210662 про накладення штрафу за невиконання судового рішення.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що судове рішення від 24.11.2021 року по справі №522/13316/18 може бути виконано лише після отримання дозволу від ряду контролюючих органів, тобто виконання залежить не лише від волі боржника. Про зазначену обставину позивачка повідомила державного виконавця у заяві від 20.06.2022 року, в якій також просила роз`яснити порядок виконання судового рішення за умови необхідності отримання у контролюючих органах дозвільної документації, на що відповіді не отримала. 5 липня 2022 р. представником позивачки спрямовано до органу ДВС заяву щодо надання роз`яснень у виконавчому провадженні №69210662, на яку отримано відповідь про необхідність ОСОБА_1 , ОСОБА_3 власними силами і за свій рахунок відновити нежитлове приміщення 14 (колишня квартира АДРЕСА_1 , відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року. 1 липня 2022 р. позивачкою до відділу ДВС направлено заяву про те, що у неї відсутній оригінал та копія технічного паспорту, у відповідність до якого повинне бути приведене приміщення, з проханням надати такий. 
Також було зазначено, що оскільки за результатами реконструкції було виготовлено новий технічний паспорт від 26.03.2018 року, технічний паспорт від 09.02.2006 року втратив для власників актуальність, а тому станом на день набрання судовим рішенням законної сили у них був відсутній. У відповідь державним виконавцем надіслані скановані копії технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське БТІ та РОН» станом на 09.02.2006 року. Позивачка виявила, що технічний паспорт не відповідає формі, що затверджені Інструкцією №127 від 24.05.2001 року та повідомила про виявлені недоліки державного виконавця. Отримана ОСОБА_1 копія технічного паспорту, виготовлена з матеріалів цивільної справи №522/13316/18, є ідентичною та містить такі ж недоліки. Виконання згідно такого сумнівного документу можна кваліфікувати не лише як неналежне, але і як протиправне та небезпечне, тим більше, що оригінал такого технічного паспорту відсутній взагалі. 
Поряд із тим ОСОБА_1 просила державного виконавця взяти до уваги те, що судом наразі переглядається судове рішення за нововиявленими обставинами та вирішується питання щодо визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. Однак, всі перелічені обставини державним виконавцем проігноровані, що призвело до прийняття, на думку позивачки, неправомірної постанови про накладення штрафу за не виконання судового рішення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року позов залишено без задоволення.
Не погоджуючись з даним рішенням суду позивачка подала апеляційну скаргу, в якій зазначено, що рішення судом першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим апелянтка просила його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову повністю.
З огляду на неприбуття в судове засідання сторін, колегія суддів вирішила розглянути справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду від 24.11.2021 по справі № 522/13316/18 зобов`язано ОСОБА_1 , ОСОБА_3 власними силами і за свій рахунок відновити нежитлове приміщення 14 (колишня квартира АДРЕСА_2 ), відповідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року.
Відповідно до ч.2 ст.273 ЦПК України вищезазначена постанова набрала законної сили 24.11.2021 року, у зв`язку із чим 22.02.2022 року Приморським районним судом міста Одеси виданий виконавчий лист №522/13316/18, який стягувачем ОСОБА_4 пред`явлено для примусового виконання до ДВС.
Постановою головного державного виконавця ДВС Офіцеровою Л.Л. від 16.06.2022 року відкрито виконавче провадження №69210662 з примусового виконання виконавчого листа №522/13316/18, виданого 22.02.2022 року Приморський районним судом м.Одеси.
В подальшому, за невиконання рішення постановою головного державного виконавця ДВС Офіцеровою Л.Л. від 14.10.2022 року ВП №6921066 на ОСОБА_1 у відповідності до ст.63, 75 Закону України «Про виконавче провадження» накладено штраф, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції зазначав, що ОСОБА_1 для виконання судового рішення не вчинила жодної дії, а навпаки своїми діями продемонструвала намір про ухилення від його реального виконання, створення імітації шляхів для його виконання без реальних спроб цього. 
При цьому, боржник фактично ставить під сумнів правильність судового рішення, яке йому необхідно виконати, зважаючи на недоліки технічного паспорту, який належить взяти за основу приведення приміщення у відповідність до первісного стану.
Суд також критично оцінив посилання ОСОБА_1 на відкриття апеляційного провадження за її скаргою на судове рішення, яким її заяву про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, залишено без задоволення, оскільки в рамках цього судового провадження судом не вирішувалося питання про зупинення виконання рішення суду або зупинення його дії. Отже, зазначені обставини жодним чином не вливали не обов`язок боржника за виконавчим провадженням виконати судове рішення.
Крім того, не заслуговують на увагу доводи сторони позивачки про те, що виконання боржником постанови Одеського апеляційного суду від 24.11.2021 року по справі №522/13316/18 ускладнюється потребою в отриманні дозвільної документації на виконання будівельних робіт. З цього приводу суд зазначив, що позивачкою до суду не надано жодного доказу, який би свідчив, що задля виконання судового рішення боржником вчинено хоча б одну дію задля отримання дозвільної документації, рівно як не надано доказів на вчинення ніяких спроб реального виконання судового рішення із подальшою легалізацією результатів такої реконструкції. Натомість, сторона позивачки припускається зловживань шляхом направлення множинних звернень, запитів, очевидно безпідставних оскаржень тощо задля утворення картини попередніх спроб виконання судового рішення, що є нічим іншим, як імітацією вчинення дій, метою якої є невиконання судового акту, який набрав законної сили. Зазначене спостерігається в першу чергу із використаних самою позивачкою висловів про те, що судове рішення побудовано на сумнівному, на її погляд, технічному паспорті, що фактично взагалі унеможливлює виконання такого судового рішення, а відтак і свідчить про дійсний намір боржника таке рішення не виконувати.
Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції і вважає їх такими, що відповідають вимогам статей 2, 6, 8, 9, 73, 74, 75, 76, 77, 78 КАС України, з огляду на таке.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст.2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ч.1 ст.5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або інтереси.
Згідно з ч.1 ст.6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Відповідно до ч.1 статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 26 Закону виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 28 Закону передбачено, що копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.
Документи виконавчого провадження надсилаються стягувачу та боржнику за їхніми адресами, зазначеними у виконавчому документі. У разі зміни стороною місця проживання чи перебування або місцезнаходження документи виконавчого провадження надсилаються за адресою, зазначеною у відповідній заяві сторони виконавчого провадження.
Документи виконавчого провадження доводяться до відома або надсилаються адресатам не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення.
Відповідно до частини другої цієї ж статті документи виконавчого провадження державним органам, органам місцевого самоврядування, банкам, іншим фінансовим установам, підприємствам, установам, організаціям, посадовим чи службовим особам можуть надсилатися у формі електронних документів.
Згідно з частиною першою статті 63 Закону за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Відповідно до частини шостої статті 26 Закону за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).
Частинами 2 та 3 статті 63 Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність.
Виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, передбаченого частиною другою цієї статті, повторно перевіряє виконання рішення боржником.
Частиною першою статті 75 Закону передбачено, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, та рішення про поновлення на роботі виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - фізичну особу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на посадових осіб - 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання.
Згідно з частиною другою статті 75 Закону у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу наведеного вбачається, що умовою для накладення на боржника у виконавчому проваджені штрафу є невиконання ним судового рішення, яке набрало законної сили, без поважних причин, і таке накладення штрафу є видом юридичної відповідальності боржника, що, в свою чергу, направлено на реалізацію мети виконавчого провадження, як завершальної стадії судового провадження.
Як було зазначено, постановою Одеського апеляційного суду від 24.11.2021 по справі № 522/13316/18 зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 власними силами і за свій рахунок відновити нежитлове приміщення 14 (колишня квартира АДРЕСА_2 ), згідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року.
Відповідно до ч.2 ст.273 ЦПК України вищезазначена постанова набрала законної сили 24.11.2021 року, а 22.02.2022 року Приморським районним судом міста Одеси виданий виконавчий лист № 522/13316/18, який було пред`явленого для примусового виконання.
При цьому, спірна постанова про накладення штрафу за не виконання рішення прийнята 14.10.2022 року.
Обгрунтовуючи власну правову позицію, позивачка посилалась на те, що виконання рішення пов`язане з втручанням у цілісність будинку, через що вона звернулася до Управління ДАБК ОМР із заявою від 24.11.2021 року.
Згідно листа Управління ДАБК ОМР від 14.01.2022 року №01-10/386-35, виконання постанови Одеського апеляційного суду по справі №522/13316/18 передбачає виконання будівельних робіт, що зобов`язує забудовника дотримуватися діючого законодавства у сфері містобудівної діяльності з отриманням всієї необхідної документації, у тому числі дозвільної.
Водночас, суд не враховує вказане посилання та зазначає, що в період часу з набрання постановою Одеського апеляційного суду від 24.11.2021 року законної сили та до моменту притягнення її до відповідальності, позивачкою не було вчинено жодних належних та достатніх дій щодо отримання відповідної дозвільної документації.
Більше того, справа не містить жодних доказів проактивної поведінки позивачки, направленої на виконання вказаного рішення суду. Водночас, справа містить ознаки зворотнього, оскільки 09.02.2022 року позивачка звернулась до Одеського апеляційного суду із заявою про перегляд постанови від 24.11.2021 року №522/13316/18 за нововиявленими обставинами, яка ухвалою від 08.06.2022 року залишена без задоволення, на що подана касаційна скарга. Окрім цього, 14.06.2022 року до Приморського районного суду м.Одеси подана заява про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, яка ухвалою від 24.06.2022 року залишена без задоволення, на що подана апеляційна скарга.
В подальшому ОСОБА_1 , посилаючись на вищезазначені обставини, в заяві від 27.07.2022 року просила орган ДВС зупинити здійснення виконавчих дій до вирішення поданої нею апеляційної скарги, оскільки 26.07.2022 року Одеський апеляційний суд відкрив апеляційне провадження, що може мати наслідком скасування виконавчого документу, виконання якого здійснюється ДВС.
Наведені висновки по суті також узгоджуються з з тією обставиною, що 05 липня 2022 р. ОСОБА_1 направила до відділу ДВС заяву, в якій вказала на невідповідність копії технічного паспорту його формі, затвердженої Інструкцією №127, зокрема: на першій сторінці технічного паспорта відсутні підписи уповноважених осіб, якими він повинен завірятись; на сторінці «Технічна характеристика квартири у графі «Директор КП «ОМБТІ та РОН (підпис)» зазначено прописом « ОСОБА_5 », однак підпис відсутній; не зазначено номер кваліфікаційного сертифіката виконавця на право здійснення ним технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна; відсутні відтиски печатки тощо.
Водночас, суд першої інстанції правильно зазначив, що технічний паспорт, виготовлений КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року оцінювався колегією суддів апеляційного суду під час вирішення справи №522/13316/18, в тому числі за ознаками прийнятності та допустимості доказів, про що свідчать відображені встановлені судом обставини та висновки в судовому рішенні від 24.11.2021 року.
Зі змісту постанови Одеського апеляційного суду від 24.11.2021 року по справі №522/13316/18, з матеріалів справи і технічного паспорту від 26.03.2018 року вбачається, що внаслідок реконструкції були здійснені наступні будівельні роботи: знесено всі внутрішні стіни та перегородки в межах вказаної квартири (на теперішній час приміщення 14); у фасадній стіні будинку, яка є опорною конструкцією будинку, улаштовано фасадний вхід та прибудований ганок.
За висновком суду апеляційної інстанції, знесення всіх внутрішніх стін та перегородок в межах вказаної квартири підтверджується порівнянням технічного паспорту, виготовленого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості» станом на 09.02.2006 року, тобто до набуття права власності відповідачами на спірну квартиру, а також технічного паспорту, виготовленого 26.03.2018 року.
Також, ч.2 ст.6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Колегія суддів вважає необхідним враховувати правову позицію ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (рішення від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), п. 43 (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення. 
Враховуючи все вищезазначене у сукупності, колегія суддів приходить до висновку про відсутність доказів, тобто, сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, наявності поважних причин для не виконання ОСОБА_1 постанови Одеського апеляційного суду від 24.11.2021 року по справі №522/13316/18, натомість вбачається умисне затягування вказаною особою належного виконання зазначеного рішення суду, що свідчить про необгрунтованість позовних вимог про визнання протиправною та скасування постанови головного державного виконавця ДВС Офіцерової Л.О. від 14.10.2022 року ВП №69210662 про накладення штрафу за невиконання судового рішення.
Таким чином, на підставі встановлених в ході судового розгляду обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку стосовно спірних правовідносин.
Доводи апеляційної скарги, яким була дана оцінка в мотивувальній частині рішення, ґрунтуються на суб`єктивній оцінці фактичних обставин справи та доказів. Зазначені доводи не містять посилань на конкретні обставини чи факти або на нові докази, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
З огляду на залишення рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 139 КАС України підстави для розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись статтями 308, 309, 315, 321, 322, 325 КАС України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 03 листопада 2022 року – без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Федусик А.Г.	
Судді	    	Бойко А.В.    Єщенко О.В.