ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/305/23 Справа № 199/5455/21 	  	Головуючий у першій інстанції: Богун О.О. Суддя-доповідач:  Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 квітня 2023 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                         Красвітної Т.П., 
суддів:                                 Свистунової О.В., Єлізаренко І.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних за прострочення виконання судового рішення, – 

ВСТАНОВИЛА: 
У липні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 16.09.2015 Апеляційним судом Дніпропетровської області стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй частку у вартості будівельних матеріалів, механізмів та іншого обладнання, яке використовувалось при будівництві житлового будинку в домоволодінні АДРЕСА_1 у розмірі 465203,00 грн. 16.10.2015 на підставі вказаного рішення суду, Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист, який було пред`явлено до виконання. 13.11.2015 постановою старшого державного виконавця відкрито виконавче провадження №49400186 та запропоновано боржнику ОСОБА_1 самостійно виконати рішення суду до 20.11.2015. Однак, протягом усього часу перебування виконавчого документа на виконанні, боржник ухиляється від виконання рішення суду. Згідно листа Амур-Нижньодніпровського ВДВС у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.07.2021 вбачається, що сума заборгованості на день надання відповіді складає 465203,00 грн. Також зазначено, що боржник ухиляється від виконання покладених на нього обов`язків, на виклики державного виконавця не з`являється, на телефонні дзвінки не відповідає. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які перебували подачі такого позову. Отже, стягнення коштів за порушення грошового зобов`язання відбувається за останні три роки, тобто з 20.07.2018 по 19.07.2021 та відповідно до розрахунку 3% річних складає 41868,27 грн., інфляційні збитки – 107342,15 грн. Тому позивачка просила стягнути на свою користь з відповідача нарахування, у зв`язку з інфляцією, у розмірі 107342,15 грн. та 3 % річних у розмірі 41868,27 грн., а всього 149210,42 грн.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційні витрати у розмірі 107342,15 грн. та 3 % річних у розмірі 41868,27 грн. за прострочення виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.09.2015 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, а всього 149210,42 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1492,10 грн., витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 15000,00 грн., а всього 16492,10 грн. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги ціну позову в розмірі 149210,42 грн., розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи. 
Від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу відповідача без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. ОСОБА_1 подав заперечення на відзив на апеляційну скаргу. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що рішенням Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року у справі №199/3009/13-ц задоволено частково позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Вирішено поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як таке, що набуте подружжям за час шлюбу, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину автомобіля «Mitsubishi Padjero Wagon 3.2 Di-D (V60), 2006 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 та визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля «Mitsubishi Padjero Wagon 3.2 Di-D (V60), 2006 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_1 . Поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як таке, що набуте подружжям за час шлюбу, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 та визнавши за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 . В задоволенні вимоги про визнання будівельних матеріалів, витрачених на будівництво домоволодіння АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в розмірі 1720,50 грн (а.с. 14-15). 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року у цивільній справі №199/3009/13 рішення Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська від 16 жовтня 2013 року в частині відмови у задоволенні позову про визнання будівельних матеріалів, витрачених на будівництво домоволодіння АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю подружжя, скасовано та задоволено ці позовні вимоги. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їй частку у вартості будівельних матеріалів, механізмів та іншого обладнання, яке використовувалось при будівництві житлового будинку в домоволодінні АДРЕСА_1 у розмірі 465203,00 грн. Вказане рішення набрало законної сили 16.09.2015 (а.с.14-15).
16.10.2015 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист №199/3009/13 про стягнення з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 465203,00 грн.(а.с. 13).
Відповідно до листа Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 15.07.2021 №34608, зокрема, зазначено, що на виконанні вказаного відділу перебуває виконавче провадження №49400186 з виконання виконавчого листа №199/3009/13 Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.10.2015; згідно обліку депозитного рахунку виконавчого провадження №49400186, сума заборгованості на день надання відповіді складає 465203,00 грн. (а.с.7).
Також встановлено, що відповідач частково здійснював погашення заборгованості за виконавчим листом №199/3009/13, виданим  Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська від 16.10.2015, шляхом відрахування із доходу боржника, отриманого у ТОВ “Руш”, а саме: 07.04.2020 - 864,13 грн, 05.06.2020 - 484,48 грн, 07.08.2020 - 1331,75 грн, 07.09.2020 - 1626,10 грн, 07.10.2020 - 1502,22 грн, 06.11.2020 - 1706,60 грн, 07.12.2020 - 1722,70 грн, 06.01.2021 - 1738,80 грн, 05.02.2021 - 1769,60 грн, 05.03.2021 - 1803,20 грн, 07.04.2021 - 1835,40 грн, 07.05.2021 - 1059,29 грн, 07.06.2021 - 2030,59 грн, 07.07.2021 - 1944,43 грн, 06.08.2021 - 2044,70 грн, 07.09.2021 - 2534,94 грн, що підтверджується копіює звіту про здійснені відрахування та виплати, складеного ТОВ “Руш” за період з 01.02.2020 по 31.08.2021, а також копіями відповідних платіжних доручень, які надані до суду першої інстанції разом з відзивом на позовну заяву (а.с. 31-46, 47). 
Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 ЦК України, у ч. 5 якої визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникнути з рішення суду. 
Отже, завдання майнової (матеріальної) шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або негрошовим. 
За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.
Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).
       За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Крім того, за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних як складова грошового зобов`язання та особлива міра відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. 
Відповідні правові позиції викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі №14-68цс18, у постанові Верховного Суду України у справі №5-86кз16 від 30 березня 2016 року, а також узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постановах від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, від 19 червня 2019 року у справі №646/14523/15-ц. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності; встановивши лише часткове виконання відповідачем грошового зобов`язання (рішення суду), яке набрало законної сили 16.09.2015; приймаючи до уваги зміст позовних вимог, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки нарахувань відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на суму боргу за період з 20.07.2018 по 19.07.2021 року включно, з урахуванням частково сплачених відповідачем грошових коштів, а саме 3% річних у розмірі 41531,99 грн та нарахувань, у зв`язку з інфляцією, у сумі 98788,23 грн, а всього 140320,22 грн., виходячи із наведених нище розрахунків. 
Період прострочення	Кількість днів прострочення	Сума боргу	Погашення 	3% річних	Інфляційні	
20.07.2018 07.04.2020 05.06.2020 07.08.2020 07.09.2020 07.10.2020 06.11.2020 07.12.2020 06.01.2021 05.02.2021 05.03.2021 07.04.2021 07.05.2021 07.06.2021 07.07.2021	06.04.2020 04.06.2020 06.08.2020 06.09.2020 06.10.2020 05.11.2020 06.12.2020 05.01.2021 04.02.2021 04.03.2021 06.04.2021 06.05.2021 06.06.2021 06.07.2021 19.07.2021	627 59 63 31 30 30 31 30 30 28 33 30 31 30 13	465203 464338,87 463854,39 462522,64 460896,54 459394,32 457687,72 455965,02 454226,22 452456,62 450653,42 448818,02 447758,73 445728,14 443783,71	  864,13 484,48 1331,75 1626,1 1502,22 1706,6 1722,7 1738,80 1769,6 1803,2 1835,4 1059,29 2030,59 1944,43	23963,76 2245,57 2395,31 1175,26 1133,35 1129,66 1162,98 1121,73 1120,01 1041,27 1222,32 1106,67 1140,86 1099,06 474,18	51114,89 5118,87 -1860,98 -925,05 2304,48 4593,94 5949,94 4103,69 5904,94 4524,57 7661,11 3141,73 5820,86 891,46 443,78	
Всього: Загальна сума нарахувань за ст. 625: 140320,22	21419,29	41531,99	98788,23  	

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою: Сума санкцій = С x 3 x Д : 365 (366) : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення. 
Колегія зауважує, що до уваги приймаються лише сплачені відповідачем кошти за спірний період з 20.07.2018 по 19.07.2021 року, а саме: 07.04.2020 - 864,13 грн, 05.06.2020 - 484,48 грн, 07.08.2020 - 1331,75 грн, 07.09.2020 - 1626,10 грн, 07.10.2020 - 1502,22 грн, 06.11.2020 - 1706,60 грн, 07.12.2020 - 1722,70 грн, 06.01.2021 - 1738,80 грн, 05.02.2021 - 1769,60 грн, 05.03.2021 - 1803,20 грн, 07.04.2021 - 1835,40 грн, 07.05.2021 - 1059,29 грн, 07.06.2021 - 2030,59 грн, 07.07.2021 - 1944,43 грн. 
Докази оплати відповідачем 06.08.2021 2044,70 грн, 07.09.2021 2534,94 грн, а також 07.10.2021 1367,04 грн не приймаються до уваги судом, адже ці погашення боргу здійснені після періоду, за який просить стягнути позивачка 3% річних на нарахування, у зв`язку з інфляцією. 
Розрахунок заборгованості з урахуванням індексу інфляції здійснюється за формулою ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 ), де ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення, ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Період 1: IIc (100,00 : 100) x (101,90 : 100) x (101,70 : 100) x (101,40 : 100) x (100,80 : 100) x (101,00 : 100) x (100,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (100,70 : 100) x (99,50 : 100) x (99,40 : 100) x (99,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,70 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (100,20 : 100) x (99,70 : 100) x (100,80 : 100) = 1.10987652. Інфляційне збільшення: 465 203,00 x 1.10987652 - 465 203,00 = 51 114,89 грн.
Період 2: IIc (100,80 : 100) x (100,30 : 100) = 1.01102400. Інфляційне збільшення: 464338,87 x 1.01102400 - 464 338,87 = 5 118,87 грн.
Період 3: IIc (100,20 : 100) x (99,40 : 100) = 0.99598800. Інфляційне збільшення: 463854,39 x 0.99598800 - 463 854,39 = -1 860,98 грн.
Період 4: IIc (99,80 : 100) = 0.9980. Інфляційне збільшення: 462522,64 x 0.9980 - 462 522,64 = -925,05 грн.
Період 5: IIc (100,50 : 100) = 1.0050. Інфляційне збільшення: 460896,54 x 1.0050 - 460896,54 = 2304,48 грн.
Період 6: IIc (101,00 : 100) = 1.0100. Інфляційне збільшення: 459394,32 x 1.0100 - 459394,32 = 4593,94 грн.
Період 7: IIc (101,30 : 100) = 1.0130. Інфляційне збільшення: 457687,72 x 1.0130 - 457687,72 = 5 949,94 грн.
Період 8: IIc (100,90 : 100) = 1.0090. Інфляційне збільшення: 455965,02 x 1.0090 - 455965,02 = 4 103,69 грн.
Період 9: IIc (101,30 : 100) = 1.0130. Інфляційне збільшення: 454226,22 x 1.0130 - 454226,22 = 5904,94 грн.
Період 10: IIc (101,00 : 100) = 1.0100. Інфляційне збільшення: 452456,62 x 1.0100 - 452456,62 = 4524,57 грн.
Період 11: IIc (101,70 : 100) = 1.0170. Інфляційне збільшення: 450653,42 x 1.0170 - 450653,42 = 7661,11 грн.
Період 12: IIc (100,70 : 100) = 1.0070. Інфляційне збільшення: 448818,02 x 1.0070 - 448818,02 = 3141,73 грн.
Період 13: IIc (101,30 : 100) = 1.0130. Інфляційне збільшення: 447758,73 x 1.0130 - 447758,73 = 5820,86 грн.
Період 14: IIc (100,20 : 100) = 1.0020. Інфляційне збільшення: 445728,14 x 1.0020 - 445728,14 = 891,46 грн.
Період 15: IIc (100,10 : 100) = 1.0010. Інфляційне збільшення: 443783,71 x 1.0010 - 443783,71 = 443,78 грн. 
На викладене вище місцевий суд увагу не звернув, залишивши поза увагою надані відповідачем докази часткового погашення ним заборгованості. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Щодо заяви про застосування позовної давності, викладеної відповідачем у відзиві на позовну заяву, колегія зазначає наступне. 
Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, спеціальна позовна давність в один рік встановлено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України відносно неустойки.
Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина 1 статті 259 ЦК України). 
Згідно із ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. 
Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
З ухваленням рішення про стягнення коштів 16.09.2015 зобов`язання відповідача сплатити заборгованість не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання. Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту виплати боргу у повному обсязі. 
Разом з тим главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність. 
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статті 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (стаття 257 цього Кодексу). 
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. 
Такі висновки відповідають правовій позиції Великої палати Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 8 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц. 
З даним позовом до суду позивачка звернулась 19.07.2021 року, що підтверджується відбитком штампу вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші позовної заяви (а.с. 1). 
Отже, трирічна позовна давність за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних за період з 20.07.2018 по 19.07.2021 року не пропущена. 
Частинами 1, 3 статті 133 ЦПК України встановлено, зокрема, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу. 
За змістом ч. 1, ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Згідно пункту 3 частини 2 статті 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаютьсяна обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат ( ч. 10 ст. 141 ЦПК України). 
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу до суду надано копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю - Серії ДП №2890 від 11.02.2015 на ім`я адвоката Шахторіна А.С., копію ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 16.07.2021 серії АЕ №1081496, договір про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.07.2021, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , додаткову угоду до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 09.07.2021, акти виконаних робіт (наданих послуг) від 07.04.2022, копію квитанції №38966 від 16.07.2021 на суму 2000 грн.; копію квитанції №42094 від 06.08.2021 на суму 3000 грн., копію квитанції №49340 від 31.08.2021 на суму 2000 грн.; копію квитанції №117313 від 08.11.2021 на суму 3500 грн., копію квитанції №32968 від 11.02.2022 на суму 2000 грн., а всього на суму 12500,00 грн. Однак сторонами було погоджено суму гонорару адвоката у розмірі 15000,00 грн., що підтверджується вказаними документами. 
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч. 8 ст. 141 ЦПК України). 
Частиною третьою статті 124 ЦПК України передбачено, що якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день. 
Колегія звертає увагу, що представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 у письмовому вигляді подав заяву до закінчення судових дебатів у суді першої інстанції про надання ним доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду (а.с. 88). Також вказаний представник подав докази витрат позивачки на професійну правничу допомогу з дотриманням п`ятиденного строку 11.04.2022 року (п`ятий день припадає на вихідний - неділю), що підтверджується штампом вхідної кореспонденції місцевого суду на першому аркуші клопотання (а.с. 97). 
Тому, колегія суддів приймає до уваги докази понесених позивачкою судових витрат на професійну правничу допомогу, які були подані після ухвалення місцевим судом оскаржуваного рішення від 05.04.2022 року (а.с. 97-108). 
Таким чином, позивачка понесла судові витрати у вигляді сплаченого нею судового збору при поданні позовної заяви в сумі 1492,10 грн (а.с. 16, 17) та на професійну правничу допомогу у розмірі 15000,00 грн. 
Відповідач, у зв`язку з розглядом даної справи, поніс судові витрати у вигляді сплаченого ним судового збору при поданні апеляційної скарги у розмірі 2238,15 грн (а.с. 118).
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат (ч. 10 ст. ст. 141 ЦПК України). 
Приймаючи до уваги часткове задоволення позовних вимог, з відповідача (сторона, на яку покладено більшу суму судових витрат) на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, пропорційно задоволеним позовним вимогам, у розмірі 15375 (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 78 коп. ((16492,10 х 94,04%) - (2238,15 х 5,96%)). 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З огляду на вищевикладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог. 
Керуючись ст.ст. 7, 367, 369, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2022 року – скасувати та ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних нарахувань та 3% річних за прострочення виконання судового рішення – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) 3% річних у розмірі 41531,99 грн., нарахування, у зв`язку з інфляцією, у сумі 98788,23 грн, а всього 140320 (сто сорок тисяч триста двадцять) грн. 22 коп. 
В задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 15375 (п`ятнадцять тисяч триста сімдесят п`ять) грн. 78 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 
Повний текст судового рішення складений 04 квітня 2023 року.

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова