КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №755/730/21                                                                          Головуючий у І інстанції Катющенко В.П.
Провадження №22-ц/824/275/2023                                                                   Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
16 березня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
судді-доповідача                                       Голуб С.А.,
суддів:                                                       Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,
за участі секретаря судового засідання   Шаламая Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційніскарги Головного управління Національної поліції в Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Київські області на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національно поліції в Київські області, Головного управління Державної казначейської служби України в Київській області про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органу, що здійснює оперативно розшукову діяльність, досудове розслідування, 
 
В С Т А Н О В И В :
 
У cічні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду першої інстанції із вище названим позовом посилаючись на те, що з метою укладення трудового контракту та отримання дозволу на роботу, а також з метою отримання закордонного паспорту ОСОБА_1 02 лютого 2018 року звернулась до МВС України про отримання довідки про відсутність судимості.
12 лютого 2018 року позивачем отримано довідку серії АА №0163973 з якої стало відомо, що станом на цей час позивач є особою, якій 24 червня 2016 року Києво-Святошинським відділом поліції ГУНП у Київській області повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, яке 24 червня 2016 року направлено до суду з обвинувальним актом й відомості про результати розгляду справи до МВС не надходили.
Зважаючи на вище вказані обставини позивачка звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області для ознайомлення з матеріалами справи. З матеріалів кримінальної справи вбачається, що 19 лютого 2016 року близько 17 години 30 хвилин, ОСОБА_1 перебуваючи в приміщенні торгового залу гіпермаркету ТОВ «Ашан-Кільцева», який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева 4, маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, намагалася таємно викрасти товарно-матеріальні цінності, які належать ТОВ «Ашан Україна Гіпермаркет», а саме: каблучку жіночу у кількості 1 шт. вартістю 40 гривень 83 копійки, браслет жіночий у кількості 1 шт. вартістю 82 гривні 50 копійок, сережки жіночі LN 365 вартістю 24 гривні 17 копійок, сережки жіночі LN 917 вартістю 40 грн. 83 коп., на загальну суму 188 грн. 33 коп. Після чого, утримуючи при собі вказаний товар, ОСОБА_1 пройшла через касову зону не розрахувавшись за нього та направилася до виходу з торгового центру, при цьому, виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, однак не змогла завершити злочин з причин, які не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони.»
Вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2018 року, який набрав законної сили, позивачку визнано невинуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю у діяннях складу кримінального правопорушення. Дозвіл на затримання, наданий ухвалою цього ж суду від 19.12.2016, скасовано. 
Зважаючи на наданий чинним законодавством термін для набуття вироком законної сили, ОСОБА_1 лише 15 березня 2018 року отримала змогу звернутись до МВС України із заявою про внесення змін у відповідні обліки та 23 березня 2018 року отримала відповідну довідку про відсутність у  неї судимості для отримання можливості видачі закордонного паспорту та отримання в посольстві Республіки Туреччина дозволу на роботу, як того вимагає положення укладеного Контракту й міграційні правила.
Однак в силу часу, який минув з часу укладення трудового контракту й неотриманням ОСОБА_1 у посольстві Республіки Туреччина за цей період дозволу на роботу, роботодавець відмовився від її послуг як робітника та припинив договірні відносини.
 Внаслідок скасування трудових відносин позивачці завдано матеріальної шкоди у розмірі 181166 грн., розмір якого встановлено наступним чином: відповідно п. 7 трудового контракту мені на займаній посаді встановлено щомісячну плату у розмірі 2029,5 турецьких лір; трудовий договір укладався на термін 12 місяців (п.3)загальний розмір заробітної плати, яку я могла отримати за час трудових відносин 24354 турецьких лір; з урахуванням встановленого на 02.02.2018 Національним Банком України курсу валют (100 турецьких лір відповідають 743,89 грн.) у виразі валюти Національного банку України не отримана ОСОБА_1 протягом дії укладеного контракту заробітна плата складатиме 181166 грн.
Окрім завданої матеріальної шкоди,  позивачка зазнала тяжких душевних і моральних страждань, які залишили по собі негативний слід на здоров'ї та житті, а відтак завдали моральної шкоди.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила стягнути з Державного бюджету України через Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області на її користь 281166 грн. в рахунок шкоди, завданої Головним управлінням Національної поліції у Київській області.
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року  позов задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання з Державної казначейської служби України у Київській області коштів з єдиного казначейського рахунку призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду на користь ОСОБА_1 7000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.
Стягнуто з Державної Казначейської Служби України у Київській області в дохід держави 908 грн. судового збору.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне Управління Національної поліції в Київській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, внаслідок чого вважає оскаржуване рішення суду незаконним і необґрунтованим.
В доводах апеляційної скарги Головне управління Національної поліції в Київській області зазначає, що позивачкою не надано жодного належного та допустимого доказу на обґрунтування того, що відбулись кардинальні чи суттєві зміни в перебігу життєвих подій, було спричинено тривалий психологічний дискомфорт чи штучне обмеження у плануванні можливостей, погіршилась її репутація та загалом завдало певної моральної шкоди. 
На підставі викладеного, Головне Управління Національної поліції в Київській області просить апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Державна казначейська служба України в Київській області подала апеляційну скаргу посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
В доводах апеляційної скарги Головне управління Державної казначейської служба України в Київській області зазначає, що був не в змозі використати зазначені вище права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов`язками не був учасником спірних відносин і не володів будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Окрім того, вважає, що Головне управління Державна казначейська служба України в Київській області жодних прав та інтересів позивача не порушувала, не вступала з ним в жодні правовідносини і жодної шкоди позивачеві не завдало. До того ж сама позивачка не вказує на Головне управління Державна казначейська служба України в Київській області як на порушника своїх прав. А відтак, на переконання апелянта, Головне управління Державна казначейська служба України в Київській області не повинно нести відповідальність за шкоду, завдану внаслідок незаконних дій, зокрема, інших державних органів.
На підставі викладеного в апеляційній скарзі,Державна казначейська служба України в Київській області просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу Київського апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 23 вересня 2022 року справу призначено судді-доповідачу Андрієнко А.М.
Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року та 07 жовтня 2022 року відкрито апеляційне провадження у даній справі. 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 03 жовтня 2022 року  та 07 жовтня 2022 року призначено справу до розгляду в судовому засіданні 24 листопада 2022 року. В подальшому судове засідання було відкладено на 16 березня 2023 року.
На підставі Розпорядження Київського апеляційного суду №175/06.1-01/23 від 02 березня 2023 року було призначено проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи №755/730/21, у зв`язку з настанням обставин, які унеможливлюють участь судді-доповідача Андрієнко А.М. у розгляді даної справи.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02 березня 2023 року дану справу призначено судді-доповідачу Голуб С.А. та передано для розгляду 03 березня 2023 року.
В судовому засіданні Головного управління Державної казначейської служби України у Київській області - Жилін О.Ф. апеляційну скаргу підтримав.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення враховуючи таке.
Судом першої інстанції встановлено, що вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 13 лютого 2018 року, який набрав законної сили, ОСОБА_1 визнано невинуватою у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та виправдано у зв`язку з відсутністю у діяннях складу кримінального правопорушення. Дозвіл на затримання, наданий ухвалою цього ж суду від 19 грудня 2016 року скасовано.
Вироком встановлено, що згідно з довідкою слідчого СВ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві 25 червня 2013 року у ОСОБА_1 паспорт НОМЕР_1 , про що остання звернулась із заявою до органів міліції. 19 червня 2016 року близько 17 год. 30 хв., невстановлена особа, перебуваючи в приміщенні торгового залу гіпермаркету TOB Ашан-Кільцева, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Петропавлівська Борщагівка, вул. Велика Кільцева 4, маючи прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, намагалася таємно викрасти товарно-матеріальні цінності, які належать TOB Ашан Україна Гіпермаркет, а саме: каблучку жіночу у кількості 1 шт. вартістю 40 гривень 83 копійки, браслет жіночий у кількості 1 шт. вартістю 82 гривні 50 копійок, сережки жіночі LN 365 вартістю 24 гривні 17 копійок, сережки жіночі LN 917 вартістю 40 гривень 83 копійки, на загальну суму 188 гривень 33 копійки. Після чого, утримуючи при собі вказаний товар, невстановлена особа пройшла через касову зону не розрахувавшись за товар та направилася до виходу з торгового центру, при цьому, виконавши усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, однак не змогла завершити злочин з причин, які не залежали від її волі, оскільки була затримана працівниками охорони. В подальшому, зазначена особа під час досудового розслідування та розгляду справи в судовому засіданні представилась як « ОСОБА_1 », та пред`являла паспорт НОМЕР_1 , який був викрадений у ОСОБА_1 , фотокартка на паспорті була замінена на іншу.
Суд враховував, що відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення. ОСОБА_1 фактично обвинувачення пред`явлене не було, воно було пред`явлене іншій особі, яка представилась як ОСОБА_1 . Однак суд уважав за необхідне розглядати провадження, оскільки воно має юридичне значення саме для ОСОБА_1 , оскільки по процесуальним документам саме ОСОБА_1 було висунуте обвинувачення, стосовно неї оголошувався розшук, застосовувався привід.
Суд дійшов висновку, що підозра та обвинувачення, які були пред`явлені ОСОБА_1 , фактично були пред`явлені іншій особі. За таких обставин встановлено, що ОСОБА_1 не вчиняла дії які вказані в обвинуваченні, тобто в її діяннях відсутня як об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч 1 ст. 185 КК України, так і суб`єктивна сторона вказаного злочину, - тобто склад вказаного злочину.
Органи досудового розслідування не довели, що кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди та визнаючи розмір такої шкоди суд першої інстанції виходив з того, що обсяг заподіяної шкоди, глибина та тривалість моральних страждань у зв`язку із з`ясуванням зазначених у довідці МВС України від 12 лютого 2018 року фактів, взяв до уваги період часу з 12 лютого 2018 року до набрання вироком законної сили - 15 березня 2018 року, та, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, а також установленого законодавством розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом.
Колегія суддів погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Загальноконституційні засади відносин між державою та громадянином, зокрема щодо відповідальності держави, закріплено в конституційні та цивільно-правові норми: статтю 56 Конституції України; статті 1173-1176 ЦК України, Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною 1 статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини 1 статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, постановлення виправдувального вироку суду
На підставі частини 1 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, в зв`язку із постановленням виправдувального вироку.
Колегія суддів, оцінюючи висновки суду першої інстанції, в повному обсязі погоджується з наявністю обґрунтованих підстав для часткового задоволення позову, оскільки відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є постановлення виправдувального вироку у зв`язку з відсутністю в діяннях позивачки складу кримінального правопорушення.
Незаконним звинуваченням позивачки у вчиненні кримінального правопорушення,  їй завдано моральної шкоди, оскільки щодо неї порушили кримінальну справу, провели досудове розслідування справу передали до суду, і це сталось саме внаслідок непрофесійних дій працівників Національної поліції, які не встановили особу, яка вчинила злочин, хоча зобов`язанні були це зробити і мали відповідні можливості. Внаслідок отримання позивачкою довідки, яка містила в собі відомості про вчинення нею кримінального правопорушення, позивачка отримала душевні хвилювання, які тривали  протягом місяця до набрання чинності виправдувального вироку щодо неї. Також внаслідок незаконних дій працівників поліції щодо порушення щодо неї  кримінальної справи і витратою позивачкою часу для усунення наслідків таких дій, позивачка втратила можливість працевлаштування за кордоном, що також на думку колегії суддів беззаперечно свідчить про те, що позивачці завдана моральна шкода. Крім того, відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду здійснюється незалежно від вини, а тому, доводи апелянтів в цій частині розцінюються колегією суддів критично і до уваги не приймаються.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права в подібних правовідносинах викладені, зокрема в постановах Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18); Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 640/16169/17 (провадження № 61-15393св18), від 08.04.2020 у справі № 686/16847/17 (провадження № 61-11590св18), від 22.07.2020 у справі № 303/7352/18 (провадження № 61-20524св19), від 02.09.2020 у справі № 591/1001/17 (провадження № 61-39927св18), від 09.06.2021 у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21), від 29.09.2021 у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21), 26.01.2022 у справі № 607/25039/19 (провадження № 61-6838св21).
Що ж до доводів апеляційної скарги Державної казначейської служби України про те, що жодні права та інтереси позивача Казначейство не порушувало, не вступало у правовідносини з ним і жодної шкоди позивачеві не завдавало, у зв`язку з цим відсутні підстави для відшкодування Державною казначейською службою України у Київській області завданої позивачу шкоди, то вони на думку апеляційного суду є необґрунтованими, оскільки відповідно до покладених завдань та в установленому законодавством порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду (підпункт 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого Постановою Кабінетом Міністрів України від 15.04.2015 за №215). Враховуючи наведене, шкода, завдана позивачу незаконними діями органом державної влади, відшкодовується за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦІІК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦІІК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене та доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить висновку про відсутність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення, яке постановлено з дотриманням норм процесуального права, з підстав, що зазначені в апеляційних скаргах, таким чином апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 375 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Київській області та Головного управління Державної казначейської служби України у Київські області залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року у даній справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 17 березня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: