П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/6788/22 
                                                                               Головуючий у 1-й інстанції:  Томчук Андрій Валерійович 
Суддя-доповідач:  Граб Л.С. 
22 березня 2023 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Смілянця Е. С.  Сторчака В. Ю. 
за участю: секретаря судового засідання: Гонтар А.Р.
позивача: ОСОБА_1 
представника позивача: Нев`ядомський Д.В.
представника відповідача: Олійник Ю.В.        
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 та Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач 1), Військової частини НОМЕР_1 (далі в/ч НОМЕР_1 , відповідач 2), Державної казначейської служби України (далі відповідач 3), в якій просив:
-визнати протиправним та нечинним наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.02.2022 №67, яким позивач був призваний (мобілізований) та направлений до ЗСУ для проходження військової служби під час мобілізації;
-зобов`язати відповідача 2 в особі командира в/ч НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця молодшого сержанта ЗСУ ОСОБА_1 , що проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п.1 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу";
-стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України моральну шкоду в розмірі 100000 грн.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 13.12.2022 в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити. В свою чергу, представник відповідача заперечив стосовно задоволення апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
При цьому, позивач ОСОБА_1 відмовився від частини позовних вимог, а саме-заявлених до  в/ч НОМЕР_1 щодо зобов`язання звільнити військовослужбовця молодшого сержанта ЗСУ ОСОБА_1 , що проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п.1 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 28.02.2022 ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно до Законів України "Про оборону України", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" та на виконання Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації.
За результатами проходження військово-лікарської комісії позивач визнаний обмежено придатним для проходження військової служби, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії від 28.02.2022 №15/811.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 №67 призвано та направлено для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_2 з 02.03.2022 молодшого сержанта запасу ОСОБА_1 (п.1.2 наказу від 25.02.2022 №67).
Згідно облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 в графі 6. "сімейний стан" вказано дружина 1978 р.н. та дочка Анжела 1993 р.
В той же час, на підставі копій свідоцтв про народження судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , 16.10.2012 .
Згідно з посвідченням від 01.03.2013 №028052 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 мають право на пільги передбачені законодавством для багатодітних сімей.
24.06.2022 позивач звернувся до командира в/ч НОМЕР_1 з рапортом про звільнення з військової служби на підставі положень ст. 26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", додавши до рапорту, серед іншого, свідоцтва про народження трьох неповнолітніх дітей.
При цьому, вважаючи протиправним наказ ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.02.2022 №67 в частині, що стосується призову та направлення до ЗСУ для проходження військової служби під час мобілізації позивача, останній звернувся до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, колегія суддів виходить із наступного. 
Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції України  органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України регламентовано, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У п.20 ч.1 ст.106 Конституції України закріплено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Так, згідно з Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан.
Указом "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України №7168 від 16.03.2022, воєнний стан продовжено до 25.04.2022.
Указом "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 18.04.2022 № 259/2022, затвердженого Законом України №2212 від 21.04.2022, воєнний стан продовжено з 25.04.2022 року на 30 діб.
Указом "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 17 травня 2022 року №341/2022, затвердженого Законом України від 22.5.2022 №2263-IX, воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.
Указом "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 12 серпня 2022 року №573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року №2500-IX воєнний стан продовжено з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.
Указом Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію" постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-ХІІ від 21.10.1993 (далі – Закон №3543-ХІІ) встановлено правові основи мобілізаційної підготовки та мобілізації в Україні, визначає засади організації цієї роботи, повноваження органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, а також обов`язки підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності (далі - підприємства, установи і організації), повноваження і відповідальність посадових осіб та обов`язки громадян щодо здійснення мобілізаційних заходів.
За визначеннями, наведеними у ст. 1 Закону №3543-ХІІ мобілізація – комплекс заходів, здійснюваних з метою планомірного переведення національної економіки, діяльності органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на функціонування в умовах особливого періоду, а Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - на організацію і штати воєнного часу. Мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано; особливий період – період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Частиною 2 ст. 4 Закону №3543-ХІІ унормовано, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.
Ч.ч. 5, 6 ст.4 Закону №3543-ХІІ передбачено, що вид, обсяги, порядок і строк проведення мобілізації визначаються Президентом України в рішенні про її проведення. Рішення про проведення відкритої мобілізації має бути негайно оголошене через засоби масової інформації.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначається Законом України від 25 березня 1992 року №2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (у редакції чинній на момент виникнення правовідносин, далі – Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону №2232-ХІІ проходження військової служби здійснюється громадянами України – у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Статтею 22 Закону №3543-ХІІ визначені обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації. Поряд з цим, статтею 23 Закону №3543-ХІІ (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачена відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації.
Зокрема, відповідно до частин третьої, п`ятої статті 22 Закону №3543-XII під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту-за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України - відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
За положеннями абзацу 3 частини 1 статті 23 Закону №3543-XII не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані: жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).
Нормами абзацу 2 пункту 56 Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 врегульовано, що персонально-якісний облік призовників і військовозобов`язаних ведеться районними (міськими) територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки шляхом обліку персональних та службових даних призовників і військовозобов`язаних, які узагальнюються в особових справах призовників або в облікових картках військовозобов`язаних та реєструються в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
Як вбачається із наявної в матеріалах справи копії облікової картки до військового квитка серії НОМЕР_3 ОСОБА_1 в графі 6. "сімейний стан" вказано дружина 1978 р.н. та донька ОСОБА_6 1993 р.н. (том 1 а.с. 142).
Частиною одинадцятою статті 38 Закону №2232-ХІІ врегульовано, що призовники, військовозобов`язані, резервісти в разі зміни їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи, посади зобов`язані особисто в семиденний строк повідомити про такі зміни відповідні органи, де вони перебувають на військовому обліку, у тому числі у випадках, визначених Кабінетом Міністрів України, через центри надання адміністративних послуг та інформаційно-телекомунікаційні системи.
За змістом пункту 1 Правил військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 07.12.2016 №921 призовники і військовозобов`язані повинні особисто повідомляти у семиденний строк органам, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну їх сімейного стану, стану здоров`я, адреси місця проживання (перебування), освіти, місця роботи і посади.
Відповідно до пункту 1 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.02.2022 №154, територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.
За  приписами пункту 7 названого Положення територіальні центри комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя є юридичними особами публічного права, мають самостійний баланс, реєстраційні рахунки в органах Казначейства. Районні територіальні центри комплектування та соціальної підтримки є відокремленими підрозділами відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки Автономної Республіки Крим, областей, мм. Києва та Севастополя.
В той же час, в силу пункту 12 згаданого Положення керівник територіального центру комплектування та соціальної підтримки має право, зокрема, видавати у межах своїх повноважень накази та розпорядження.
Так, у даній справі позивач оскаржує протиправний, як на його думку, наказ відповідача про призов на військову службу за мобілізацією.
Як підставно зауважено судом першої інстанції, за певних умов на момент виникнення спірних правовідносин не підлягали призову на військову службу під час мобілізації, зокрема, жінки та чоловіки, на утриманні яких перебувають троє і більше дітей віком до 18 років (такі жінки та чоловіки можуть бути призвані на військову службу у разі їх згоди і тільки за місцем проживання).
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що станом на 25.02.2022 позивачем до ІНФОРМАЦІЯ_1 чи в подальшому, зразу після призову, до Військової частини НОМЕР_2 у будь-який спосіб подавалась інформації та її документальне підтвердження стосовного того, що на утриманні молодшого сержанта ОСОБА_1 перебувають троє і більше дітей віком до 18 років.
Не надано таких доказів ОСОБА_1 і під час апеляційного розгляду справи. 
Колегія суддів зауважує, що відсутні у справі докази і того, що позивач був не згідний із мобілізацією та звертався із відповідною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на дату видачі спірного наказу.
При цьому, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції і в тій частині, що та обставина, що на момент прийняття на військову службу позивач не заявив, що не бажає бути прийнятим на службу через наявність на його утриманні трьох неповнолітніх дітей, а також, що впродовж березня-травня 2022 року позивач не заявляв про бажання звільнитись з військової служби, розцінюється, як згода останнього бути прийнятим на військову службу.
Частиною 1 ст.77 КАС України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Водночас, у разі надання посадовою особою суб`єкта владних повноважень доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого останнім рішення, позивач повинен спростувати ці доводи.
Поряд з цим, у ході судового розгляду справи позивач не надав належних, допустимих та достовірних доказів, що з достатньою переконливістю свідчили б про порушення відповідачем 1 порядку  мобілізації військовозобов`язаного ОСОБА_1 чи безпідставної відмови у наданні останньому  відстрочки від призову у порядку, визначеному статтею 23 Закону №3543-XII.
За вказаних обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та нечинним наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 від 25.02.2022 №67, яким позивач був призваний (мобілізований) та направлений до ЗСУ для проходження військової служби під час мобілізації та похідної вимоги про стягнення з Держави в особі Державної казначейської служби України моральної шкоди.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Колегія суддів також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду-без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо відмови від позовної вимоги позивача про зобов`язання відповідача 2 в особі командира в/ч НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця молодшого сержанта ЗСУ ОСОБА_1 , що проходить військову службу у в/ч НОМЕР_1 з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п.1 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", колегія суддів вказує на таке.
Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.189 КАС України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Суд не приймає відмови від позову, визнання позову і продовжує розгляд адміністративної справи, якщо ці дії позивача або відповідача суперечать закону чи порушують чиї-небудь права, свободи або інтереси.
Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
П.2 ч.1 ст.238 КАС України передбачено, що суд закриває провадження у справі якщо позивач відмовився від позову і відмову прийнято судом.
Колегією суддів, під час апеляційного розгляду справи з`ясовано, що наказом командира в/ НОМЕР_4 від 01.02.2023 №13 ОСОБА_1 звільнено з військової служби у відставку на підставі пп."г" п.2 ч.4 ст.26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", а відтак на момент апеляційного розгляду справи  відпали підстави для зобов`язання відповідача 2 звільнити позивача з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п.1 ч.4 ст.26 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу".
Крім того, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині законне.
Зважаючи на те, що  під час апеляційного розгляду справи судом не встановлено обставин, які давали б підстави вважати, що закриття провадження у справі щодо частини позовних вимог заявлених до в/ч НОМЕР_1 суперечить закону чи порушує чиї-небудь права, свободи або інтереси, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити заяву позивача про відмову від частини позову, рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог до в/ч НОМЕР_1 визнати нечинним, а провадження у справі  в цій частині закрити. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 13 грудня 2022 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частини НОМЕР_1 та Державної казначейської служби України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про зобов`язати військової частини НОМЕР_1 в особі командира військової частини НОМЕР_1 звільнити військовослужбовця молодшого сержанта ЗСУ ОСОБА_1 , що проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_1 з військової служби на підставі абз. 8 пп. г) п.1 ч.4 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» визнати нечинним, а провадження у справі в цій частині закрити.
В решті рішення залишити без змін.   

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.  

Постанова суду складена в повному обсязі 23 березня 2023 року.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Смілянець Е. С.    Сторчак В. Ю.