Ухвала
 
22 лютого 2023 року
м. Київ
 
справа № 385/540/21
провадження № 61-2267ск23 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М., розглянув касаційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Істамовою Іриною Володимирівною, на додаткове рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк»), у якому просила визнати виконавчий напис, вчинений 20 березня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І. М., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 39 399,50 грн, що не підлягає виконанню.
Позовна заява мотивована тим, що 10 червня 2013 року між позивачем та АТ КБ «Приват Банк» було підписано заяву про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг», тарифів банку, які разом з заявою складають договір банківського обслуговування № Б/Н від 10 червня 2013 року та позивач взяла на себе зобов`язання виконувати умови договору. Відповідно до договору позивачу було встановлено кредитний ліміт на поточний рахунок в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку і клієнта, що визначено і врегульовано «Умовами та правилами надання банківських послуг». 13 липня 2015 року рішенням Гайворонського районного суду у справі № 385/572/15-ц з позивача стягнуто на користь АТ КБ «Приват Банк» заборгованість по кредитному договору № б/н від 10 червня 2013 року в розмірі 13 105,43 грн. Постановою державного виконавця Гайворонського районного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) згідно заяви АТ КБ «Приват Банк» на підставі виконавчого напису виданого 20 березня 2007 року відкрито виконавче провадження ВП № 54249800 від 07 липня 2017 року. Позивач працює майстром з благоустрою в ДП «Заваллівське Управління Комунального Господарства» та згідно виконавчого провадження ВП №54249800 з її заробітної плати здійснюється відрахування у розмірі 20% на користь ПАТ КБ «Приват Банк».
Рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 08 червня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Додатковим рішенням Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2021 року, залишеним без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2023 року, стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 11 486 грн.
АТ КБ «ПриватБанк» 16 лютого 2023 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на додаткове рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2023 року. АТ КБ «ПриватБанк» посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права та просить додаткове рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні відмовити.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а саме про стягнення з  ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 39 399,50 грн, що не підлягає виконанню.
Відповідно до пункту 2 частини 6 статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Справа № 385/540/21 є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції.
Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, а також значення справи для сторін і суспільства, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржені рішення ухвалені у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга АТ КБ «Приватбанк» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», яка підписана представником Істамовою Іриною Володимирівною, на додаткове рішення Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2021 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 13 лютого 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                         І. О.  Дундар  
 
Н. О. Антоненко
 
М. М. Русинчук