Номер провадження: 22-ц/813/2763/23 
Справа № 495/8236/21
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                Сегеди С.М.,
суддів:                Комлевої О.С.,
                       Цюри Т.В.,
               за участю секретаря        Хухрова С.В.,

       розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Карпової Ольги Вікторівни на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2022 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену під головуванням судді Прийомової О.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна, скасування права власності та визнання права власності,
                                                 встановив:              

01.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна, скасування права власності та визнання права власності (а.с.1-6).
Крім того, 14.01.2022 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Карпова О.В. звернулася до суду клопотанням про забезпечення позову, згідно якої представник позивача вказувала, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 161728 від 29.12.2004 року, виданого Затоківською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області, ОСОБА_1 на праві власності належала земельна ділянка площею 0,055 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки 5110300000:02:003:0067.
Також зазначала, що право власності на вказану земельну ділянку змінювалось 5 разів в ході шахрайської схеми певної групи осіб, і станом на момент подачі заяви про забезпечення позову, вказана земельна ділянка поділена на дві ділянки.
В результаті поділу земельної ділянки утворились нові земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,0234 га, кадастровий номер: 5110300000:02:003:0438, та земельна ділянка площею 0,0315 га, кадастровий номер: 5110300000:02003:0437.
Також зазначала, що в останньому ланцюгу попередньої шахрайської схеми, 27.04.2020 року ОСОБА_4 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки з ОСОБА_2 .
За цим договором, який посвідчено приватним нотаріусом Білгород - Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Рязанцевою О.Ю., ОСОБА_4 продав за 23373грн. та передав у власність, а ОСОБА_2 купив та прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0234 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110300000:02003:0438.
Крім того, ОСОБА_4 09.07.2020 року продав за 31463 грн. та передав у власність, а ОСОБА_2 купив та прийняв у власність земельну ділянку площею 0,0315 га, розташовану в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110300000:02003:0437.
Вказаний договір посвідчено ОСОБА_5 , приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу.
Зазначені земельні ділянки є предметом позову.

Заявник стверджував, що на сьогоднішній день невжиття заходів забезпечення позову, шляхом обмеження розпорядження майном, що є предметом позову (не накладений арешт) на земельні ділянки створює умови для зміни власників, тому існує сукупність підстав та розумних підозр вважати, що вказані земельні ділянки/безпосередньо предмет позову/знову можуть бути відчужені (а.с.90-92).
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2022 року у задоволенні вищевказаної заяви представника ОСОБА_6 – адвоката Карпової О.В. було відмовлено (а.с. 106-110).
В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Карпова О.В. ставить питання про скасування ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.01.2022 року, та просить постановити нову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Вирішуючи питання про слухання справи в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засідання, у тому числі заявник апеляційної скарги  ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Карпову О.В.(а.с.138-139, 142).
Колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).        
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Таким чином, розгляд даної справи здійснений 22.02.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, у тому числі і апелянт ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_7 . Повний текст судового рішення складений 03.03.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 
Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції фактично рік (а.с.122), крім того, від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, відмовляючи у задоволенні заяви по забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заявником висувається неспівмірна вимога, тобто коли негативні наслідки, що можуть настати від вжиття заходів забезпечення позову переважають над тими, що можуть настати в результаті невжиття цих заходів.
Суд першої інстанції також зазначив, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру щодо предмету спору, а тому підстави для забезпечення позову немайнового характеру матеріали справи не містять.

Також оскаржувана ухвала суду була вмотивована тим, що звертаючись до суду із даною заявою про забезпечення позову, останнім не було надано доказів, які б свідчили про наявність фактичних намірів відповідача розпорядитись об`єктом прав, а також не надано доказів, що невжиття заявлених ним заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.
Однак, із таким такими висновками суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 01.10.2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна, скасування права власності та визнання права власності (а.с.1-6).
14.01.2022 року представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Карпова О.В., звернулася до суду клопотанням про забезпечення позову, згідно якого просила вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на земельну ділянку площею 0,0315 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110300000:02003:0437 та на земельну ділянку площею 0,0234 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110300000:02003:0438 (а.с.90-92).
Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.ч.1-2 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову, зокрема накладення арешту. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Згідно з ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову має бути співмірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».
Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.
Суд першої інстанції, вказуючи на недоведеність наявності підстав для забезпечення позову, не врахував, що на сьогоднішній день, невжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки створює умови для зміни власників, тому слід дійти висновку про те, що вказані спірні земельні ділянки, які є безпосереднім предметом позову, можуть бути відчужені, що може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції невірно зазначив, що позивачем заявлені вимоги немайнового характеру щодо предмету спору, оскільки, як вбачається із позовних матеріалів, позовні вимоги заявлені саме майнового характеру і полягають у витребуванні майна, скасування права власності, визнання права власності за позивачем, а тому забезпечення позову, шляхом накладення на них арешту, є обґрунтованим.

Що стосується обґрунтованості чи необгрунтованості позовних вимог, то колегія суддів зазначає, що зазначене питання вирішується при вирішенні спору по сутті заявлених позовних вимог, а не при вирішення питання про забезпечення позову.

Колегія суддів зазначає, що додатковим доказом того, що в даному випадку слід накласти арешт на спірні земельні ділянки, якими представником ОСОБА_1 – адвокатом Карповою Є.В. обгрунтовувалась заява про забезпечення позову, а саме тим, що право власності на земельну ділянку серії ЯА № 161728 від 29.12.2004 року, виданого Затоківською селищною радою Білгород-Дністровського району Одеської області, земельна ділянка НОМЕР_1 , площею 0,055 га, кадастровий номер 5110300000:02:003:0067, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому доводи заявника про те, що право власності на вказану земельну ділянку змінювалось 5 разів і станом на момент подачі заяви про забезпечення позову, вказана земельна ділянка поділена на дві ділянки, на час вирішення питання про забезпечення позову не спростовані матеріалами справи.

Враховуючи наведені обставини та предмет позову, приймаючи до уваги, що ОСОБА_8 як власник майна, може вільно на власний розсуд розпоряджатися ним, то колегія суддів вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні земельні ділянки може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення судом позову.
Посилання суду першої інстанції на постанову Великої Плати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі №911/2681/17 про те, що власник може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача, не заслуговують на увагу, оскільки, якщо зміниться власник земельних ділянок, то ОСОБА_2 вже буде неналежним відповідачем і у позовних вимогах до нього буде відмовлено. Також зазначеними обставинами повністю невілюється інститут забезпечення позову.

З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що заява представника ОСОБА_1 – адвоката Карпової О.В. була достатньо мотивована разом із поданими доказами, оскільки містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду або ефективний захист порушених прав або інтересів позивача.

Водночас слід зазначити, що забезпечення позову є тимчасовим заходом на час вирішення спору, який не перешкоджає відповідачу володіти та користуватися своїм майном, а лише обмежує можливість розпоряджатися ним на цей період.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги її повністю спростовують, оскільки ухвала постановлена не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду – скасувати і прийняти постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 – адвоката Карпової О.В. про забезпечення позову задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Карпової Ольги Вікторівни, задовольнити.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 січня 2022 року скасувати.
Прийняти постанову, якою заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Карпової Ольги Вікторівни про забезпечення позову задовольнити. 
Накласти арешт на земельну ділянку площею 0,0315 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110300000:02003:0437, а також на земельну ділянку площею - 0,0234 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110300000:02003:0438, які належать на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Заборонити суб`єктам державної реєстрації прав вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією прав на земельну ділянку площею 0,0315 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110300000:02003:0437, а також на земельну ділянку площею - 0,0234 га, яка розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер: 5110300000:02003:0438, які належать на праві власності ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03.03.3023 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                С.М. Сегеда        

               О.С. Комлева 

                                                                                        Т.В. Цюра