ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                                                  Головуючий суддя у першій інстанції: Боршовський Т.І.

19 січня 2023 року	Львів	Справа № 300/6581/21 пров. № А/857/15847/22	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Хобор Р.Б., Шавеля Р.М.
розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року   у справі № 300/6581/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Луганської обласної прокуратури     про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,-
ВСТАНОВИВ:
29.10.2021р. ОСОБА_1 звернувся з позовом до Луганської обласної прокуратури у якому просив суд:
-визнати протиправною бездіяльність, що полягає у невиплаті заробітної плати (за чергування у вихідні та святкові дні у період роботи з листопада 2018 року - квітень 2020 року та вихідної допомоги при звільненні); 
-зобов`язати здійснити нарахування та виплатити заробітну плату (за чергування у вихідні та святкові дні у період роботи з листопада 2018 року - квітень 2020 року та вихідної допомоги при звільненні);
- стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати (за чергування у вихідні та святкові дні у період роботи з листопада 2018 року - квітень 2020 року та вихідної допомоги при звільненні) по день остаточного розрахунку. 
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 30.11.2021р. повернути позов в частині позовних вимог про визнання протиправною бездіяльність, що полягає у невиплаті вихідної допомоги при звільненні та зобов`язання нарахувати та виплатити допомогу та стягненні  середнього заробітку за весь час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні по день остаточного розрахунку.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022р. в позові відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.
Апелянт просить суд, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20.09.2022р. скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задоволити повністю.
Відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 18.07.1994р.-30.04.2020р. проходив службу в органах прокуратури України на різних прокурорсько-слідчих посадах, а з 08.10.2018р. займав посаду заступника прокурора Луганської області, що підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_1 .
30.04.2020р. наказом Генерального прокурора від 29.04.2020р. № 109к ОСОБА_1 звільнено з посади заступника прокурора Луганської області та органів прокуратури на підставі ст.9, п.2 ч.2 ст.41 Закону України «Про прокуратуру».
30.04.2020р. Прокуратура Луганської області листом № 18-112вих-20 на виконання вимог ст.116 Кодексу законів про працю України надала позивачу інформацію про нараховані суми, належні при звільненні. 
15.09.2021р. ОСОБА_1 звернувся із запитом до Луганської обласної прокуратури щодо нарахованої та виплаченої суми компенсаційних виплат при звільнені.
23.09.2021р. Луганська обласна прокуратура листом №27-121вих-21 повідомила позивача, що 30.04.2020р. йому нараховано та виплачено кошти в рахунок оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок організації; компенсацію за всі невикористані дні щорічної та додаткової відпусток; середню заробітну плату за час службового відрядження; заробітну плату за другу половину квітня 2020 року, яка складалася з посадового окладу, щомісячної премії, індексації грошових доходів населення, надбавок за вислугу років, високі досягнення у праці або за виконання особливо важливої роботи, роботу в умовах режимних обмежень. 
Крім того, відповідач зазначив, що у травні 2020 року, після отримання фінансування від робочого органу Фонду соціального страхування України, перераховані на картковий рахунок ОСОБА_1 кошти в рахунок оплати днів тимчасової непрацездатності в розмірі 1330,33 грн. У червні 2021 року на підставі виконавчого листа Івано-Франківського окружного адміністративного суду органами Державної казначейської служби України стягнуто з Луганської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 505965,72 грн. за час вимушеного прогулу за період з 01.05.2020р. - 30.04.2021р. При цьому, вихідна допомога відповідно до ст.44 КЗпП України при звільненні не виплачувалась позивачу.
ч.2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В  ст.72 КЗпП України, видно, що робота у вихідний день може компенсуватися, за згодою сторін, наданням іншого дня відпочинку або у грошовій формі у подвійному розмірі. Оплата за роботу у вихідний день обчислюється за правилами ст.107 цього Кодексу.
ст. 106 КЗпП України передбачено, що за погодинною системою оплати праці робота в надурочний час оплачується в подвійному розмірі годинної ставки. За відрядною системою оплати праці за роботу в надурочний час виплачується доплата у розмірі 100 відсотків тарифної ставки працівника відповідної кваліфікації, оплата праці якого здійснюється за погодинною системою, - за всі відпрацьовані надурочні години. У разі підсумованого обліку робочого часу оплачуються як надурочні всі години, відпрацьовані понад встановлений робочий час в обліковому періоді, у порядку, передбаченому частинами першою і другою цієї статті. Компенсація надурочних робіт шляхом надання відгулу не допускається.
Робота у святковий і неробочий день (ч.4 ст.73) оплачується у подвійному розмірі: 1) відрядникам - за подвійними відрядними розцінками; 2) працівникам, праця яких оплачується за годинними або денними ставками, - у розмірі подвійної годинної або денної ставки; 3) працівникам, які одержують місячний оклад, - у розмірі одинарної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота у святковий і неробочий день провадилася у межах місячної норми робочого часу, і в розмірі подвійної годинної або денної ставки зверх окладу, якщо робота провадилася понад місячну норму. Оплата у зазначеному розмірі провадиться за години, фактично відпрацьовані у святковий і неробочий день. На бажання працівника, який працював у святковий і неробочий день, йому може бути наданий інший день відпочинку (ст.107 КЗпП України).
Робота у нічний час (ст.54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час (ст.108 КЗпП України).
Із змісту наказів Прокуратури Луганської області  від 30.10.2018р. №133 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у листопаді 2018 року» видно, що для ОСОБА_1 дні чергування 17-18 листопада 2018р; від 30.11.2018р. № 144 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у листопаді 2018 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 23-25 грудня 2018 року; наказу від 28.12.2018р. № 158 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у січні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 19-20 січня 2019 року; наказу від 31.01.2019р. № 6 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у лютому 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 02-03 лютого 2019 року; наказу від 27.02.2019р. № 17 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у березні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 02-03 березня 2019 року;, наказу від 28.03.2019р. № 25 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у квітні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 06, 07, 13, 14 квітня 2019 року; наказу від 25.04.2019р. № 35 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у травні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 25-26 травня 2019 року; наказу від 29.05.2019р. № 40 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у червні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 01, 02, 22, 23 червня 2019 року,; наказу від 26.06.2019р. № 48 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у липні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 20-21 липня 2019 року; наказу від 30.07.2019р. № 61 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у серпні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 17, 18, 31 серпня 2019 року; наказу від 29.08.2019р. № 69 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у вересні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 21, 22, 31 вересня 2019 року;, наказу від 30.09.2019р. № 74 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у жовтні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 26, 27 жовтня 2019 року; наказу від 29.10.2019р. № 80 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у листопаді 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 23, 24 листопада 2019 року; наказу від 28.11.2019р. № 87 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у грудні 2019 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 14, 15 грудня 2019 року; наказу від 26.12.2019р. № 100 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у січні 2020 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 25, 26 січня 2020 року; наказу від 30.01.2020р. № 19 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у лютому 2020 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 29 лютого 2020 року; наказу від 27.02.2020р. № 34 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у березні 2020 року» визначено для ОСОБА_1  дні чергування 14, 15 березня 2020 року; наказу від 31.03.2020р. № 40 «Про чергування в прокуратурі Луганської області у квітні 2020 року» визначено для ОСОБА_1 дні чергування 18, 19 квітня 2020 року.
Виконання працівником його звичайних трудових обов`язків слід відрізняти від чергування працівника.
Чергування - це перебування працівника за розпорядженням адміністрації після робочого дня, у нічний час, у вихідні, святкові дні для вирішення виникаючих невідкладних питань, що не входять у коло звичайних обов`язків працівника.
Якщо працівник виконує свої трудові обов`язки в нічний час, у вихідні та святкові дні, то це не вважається чергуванням.
Отже, не можна ототожнювати поняття «чергування» в нічний час, в святковий або вихідний день із поняттям «залучення до роботи» в нічний час, в святковий або вихідний день, понад установлену тривалість робочого дня.
Кодексом законів про працю України поняття чергування не визначено.
Залучення працівників до чергування регулюється постановою Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок від 2 квітня 1954 року № 233 «Про чергування на підприємствах і в установах» (далі Постанова № 233), яка діє в Україні відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу СРСР» від 12 вересня 1991 року №1545 в частині, яка не врегульована законодавством України.
За Постановою № 233 чергування полягає в обов`язку працівника перебувати на визначеному роботодавцем робочому місці з метою вирішення невідкладних питань, не пов`язаних з трудовими обов`язками цього працівника, а також передачі інформації.
Тобто, чергування - це залучення у виняткових випадках, працівника до роботи, яка не обумовлена трудовим договором.
При цьому, залучення до роботи у вихідні та святкові дні передбачає виконання працівником своїх звичайних обов`язків, обумовленої трудовим договором.
Правила внутрішнього службового розпорядку прокурорів регіональної та місцевих прокуратур Луганської області, затверджено наказом прокуратури Луганської області від 19.01.2018р. № 8.
В п.1 розділу ІІ зазначених Правил, видно, що тривалість робочого часу прокурорів органів прокуратури Луганської області становить 40 годин на тиждень. В органах прокуратури Луганської області встановлюється такий внутрішній службовий розпорядок для прокурорів, які працюють повний робочий час: початок роботи з 9 години  упродовж робочого тижня; перерва на обід з 13 години до 14 години  упродовж робочого тижня; кінець робочого дня в понеділок, вівторок, середу та четвер  о 18 годині 15 хвилин, у п`ятниці  о 17 годині; вихідні дні  субота і неділя.
Відповідно до розділу ІІІ Правил внутрішнього службового розпорядку прокурорів регіональної та місцевих прокуратур Луганської області, для виконання невідкладних завдань прокурор може залучатися до роботи понад установлену тривалість робочого дня, а також у вихідні, святкові, неробочі дні в порядку та відповідно до чинного законодавства. За потреби прокурор може залучатися до чергування у вихідні, святкові, неробочі дні та після закінчення робочого часу. Чергування прокурором здійснюється згідно з графіком, який затверджується наказом відповідного керівника. За роботу в зазначені дні прокурорам надається грошова компенсація у розмірі та порядку, що визначені законодавством про працю, або надаються інші дні відпочинку за їх заявами
Згідно постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу PCP» від 12.09.1991р. №1545 до прийняття відповідних актів законодавства України на території республіки застосовуються акти законодавства Союзу PCP з питань, які не врегульовані законодавством України, за умови, що вони не суперечать Конституції і законам України.
Залучення працівників до чергування на загальнодержавному рівні регулюється постановою Секретаріату Всесоюзної центральної ради професійних спілок «Про чергування на підприємствах і в установах» від 02.04.1954р. № 233.
В ст.ст.72, 106 108 КЗпП України  врегульовано питання надання відгулу, оплати праці за роботу у вихідний день, в надурочний час, в святкові та неробочі дні.
Можливість спеціальної грошової компенсації та порядок оплати за час чергування у вихідні, святкові, неробочі дні та після закінчення робочого дня постановою від 02.04.1954р. № 233 та іншими законодавчими актами про працю не передбачена.
Таким чином, чергування у вихідний, неробочий, святковий день, після закінчення робочого дня оплаті не підлягає, а за нього фактично надається відгул і в табелі обліку використання робочого часу ці години чергування не зазначаються.
Аналогічне роз`яснення зазначено в листі Міністерства праці та соціальної політики України від 02.04.2010р. № 89/13/116-10 «Про чергування на підприємствах і в установах».
Як видно з матеріалів справи, наказами керівника місцевої прокуратури Мельничук В.І. не залучався до роботи понад установлену тривалість робочого дня, у вихідні, святкові, неробочі дні. При цьому, позивач не звертався з заявами про надання відгулів за час чергування, до якого залучався наказами керівника місцевої прокуратури.
Разом з тим, грошова компенсація за чергування у вихідний, неробочий, святковий день, після закінчення робочого дня оплаті не підлягає.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що Правила внутрішнього службового розпорядку прокурорів регіональної та місцевих прокуратур Луганської області також розділяють випадки залучення до роботи у вихідні, святкові, неробочі дні та залучення до чергування у вихідні, святкові, неробочі дні. При цьому, вказані Правила внутрішнього службового розпорядку прокурорів регіональної та місцевих прокуратур Луганської області передбачають грошову компенсацію або інші дні відпочинку лише за роботу в зазначені дні, а не за чергування.
Верховний Суд в постанові від 21.09.2020р. за результатом розгляду справи № 818/1761/16 зазначив:
«…Оплата праці працівників органів прокуратури, їхнє матеріальне й соціальне забезпечення як державного органу, що фінансуються з бюджету, здійснюється відповідно до Закону №1789-XII у порядку та розмірах, встановлених Постановами КМУ №268 та № 505, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного бюджету, фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Суд зазначає, що оплата праці працівників прокуратури має свої специфічні особливості, в тому числі у частині їхнього правового регулювання. Якщо положення Закону №1789-XII встановлюють і регулюють види складових заробітної плати, то положення актів Кабінету Міністрів України врегульовують порядок, умови і розмір таких виплат.
45. Указані нормативно-правові акти не передбачають виплату працівникам органів прокуратури України компенсації за роботу в нічний час, святкові, неробочі та вихідні дні, а також в надурочний час, що свідчить про відсутність підстав для її виплати.
46. Аналогічна правова позиція в тотожних за змістом правовідносинах висловлена Верховним Судом у постанові від 26 травня 2020 року в справі № 820/1267/16 і Суд не вбачає підстав відступати від неї під час розгляду цієї справи.
47. Суд апеляційної інстанції правильно відхилив покликання позивача на положення ст.ст.106, 107, 108 КЗпП України, як такі, що не підлягають застосуванню в спірних правовідносинах.
48. За загальним правилом пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, якщо нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться у спеціальному законі.
49. Правовідносини, які виникають під час проходження публічної служби, за наявності спеціального законодавства регулюються останнім…».
Отже, Верховний суд дійшов висновків про те, що нормативно-правові акти не передбачають виплату працівникам органів прокуратури України компенсації за роботу в нічний час, святкові, неробочі та вихідні дні, а також в надурочний час, що свідчить про відсутність підстав для її виплати.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, зокрема, у постановах від 17.02.2015р. у справі № 21-8а15, від 31.01.2018р. у справі № 803/31/16, від 30.07.2019р. у справі № 804/406/16, від 08.08.2019р. у справі № 813/150/16, від  26.05.2020р. у справі № 820/1267/16.
Зважаючи на правовий висновок сформований Верховним Судом, колегія суддів відхиляє доводи апелянта, про застосування до спірних правовідносин загальних засад трудового законодавства, оскільки правовідносини, які пов`язані з проходженням прокурорами публічної служби, врегульовані спеціальними законодавчими актами.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Луганської обласної прокуратури діяв в межах повноважень та у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно  п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
В ст.242 КАС України видно, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
ст.316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було, тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст.229,308,310,315,316,321,322,325,329 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 20 вересня 2022 року   у справі № 300/6581/21– без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Бруновська 	
судді	 	Р. Б. Хобор 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Повне судове рішення складено 19.01.2023р.