ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
«04» квітня 2023 року
м. Харків
справа № 638/8873/21
провадження № 22ц/818/594/23
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -          Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Мальованого Ю.М., Яцини В.Б. 
учасники справи: 
позивач – ОСОБА_1 , 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2022 року в складі судді Аркатової К.В.
в с т а н о в и в:
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування фактично понесених витрат, який у подальшому уточнив.

Позовна заява мотивована тим, що на балансі мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 перебуває лічильник теплової енергії.

Відповідач ОСОБА_2 , який мешкає у квартирі АДРЕСА_2 вказаного будинку, став співвласником лічильника теплової енергії, своєчасно сплативши свою частину коштів за його встановлення. Він також приймав фінансову участь в проведенні першої чергової державної перевірки лічильника тепла на під`їзді у 2014 році, сплативши 41,00 грн.

Вказав, що на підставі рішення зборів від 21 липня 2018 року і 100% опитування мешканців під`їзду прийнято рішення про обов`язкове проведення чергової державної перевірки лічильника з дольовою участю кожної квартири, яка склала 70,00 грн строком до 01 вересня 2018 року.

Зазначив, що після проведення загальних зборів мешканців та опитування усіх відповідальних за теплопостачання квартир укладено договори між ним як відповідальним за проведення перевірки лічильника тепла та відповідальним за теплопостачання кожної квартири. Проте ОСОБА_2 відповідний договір не підписав. 

ОСОБА_2 було належним чином проінформовано про витрати на перевірку лічильника, однак коштів у сумі 70,00 грн він не сплатив. 

Вказав, що його визначено відповідальним за проведення перевірки, узгоджувальні та монтажні роботи, а також збір коштів. Свої обов`язки із забезпечення проведення перевірки лічильника він виконав.

Проте, відповідач так і не сплатив свою частку коштів у розмірі 70,00 грн за проведення перевірки лічильника тепла. Кошти замість відповідача сплатив він.
Зазначив, що він витратив на встановлення лічильника тепла суму коштів у розмірі 7200,68 грн, що становить 42,22% від загальної вартості лічильника. Тому він має право на частку в розмірі 42,22% від суми коштів, заощадженої мешканцями під`їзду за рахунок експлуатації лічильника. 

Вказав, що він як відповідальна за проведення перевірки особа сплатив за проведення перевірки замість відповідача кошти у розмірі 70,00 грн, що підтверджується актом виконаних робіт та довідкою про витрату грошей, тому він має право на суму в розмірі 3434,26 грн, що заощаджена відповідачем по його однокімнатній квартирі за період з 01 вересня 2018 року по 31 грудня 2021 року згідно звіту енергоаудитора, та є дольовою часткою від ефективності використання лічильника тепла. Користуючись лічильником тепла без достатньої правової підстави відповідач сплатив за тепло менше, ніж мешканці аналогічних квартир, тобто заощадив кошти. 

Зазначив, що стягненню з відповідача також підлягають 3% річних від зазначених вище сум та інфляційні втрати, банківський збір.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь 70,00 грн основної заборгованості, 3434,26 грн – частки коштів від ефективності лічильника тепла на другому під`їзді, 17,43 грн – інфляційні втрати від основної заборгованості, 7,01 грн - 3% річних від основної заборгованості, 479,54 грн – інфляційні втрати від частки збережених грошей, 188,12 грн – 3% річних від частки збережених грошей, 25,00 грн – банківський збір, 27,00 грн поштовий збір за направлення відповідачу копії уточненої позовної заяви, а всього 4248,36 грн та судові витрати 908,00 грн.
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2022 року у задоволенні вимог ОСОБА_1 – відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду – скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити його позов, а також змінити рішення про сплату судового збору.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, не звернув увагу на підстави позову та обґрунтування, наведені ним в уточненому позові. Вказав, що відповідач прийняв участь у придбанні лічильника тепла, отже він повинен був і взяти участь у проведенні державної перевірки лічильника та сплатити свою частку у розмірі 70,00 грн. Сплата ним цих коштів за відповідача підтверджується актом від 08 листопада 2018 року, актом виконаних робіт від 02 листопада 2018 року, додатком до цього акту і довідкою про витрату грошей. Відповідач має сплатити кошти саме йому, адже він був відповідальним за збір коштів на проведення перевірки та розрахунки. Він має право вимагати від недобросовісного набувача передання усіх доходів від користування майном, зокрема, заощаджених коштів. Також, зазначив, що він сплатив судовий збір за подання позову. Однак до відкриття провадження у справі йому встановлено ІІ групу інвалідності, тому суд першої інстанції повинен повернути йому судовий збір.

Разом з апеляційною скаргою ОСОБА_1 подані копії списку власників лічильника тепла, за яких сплачено кошти при проведенні державної перевірки у 2018 році, який вже міститься у матеріалах справи, та виписок з медичної картки.
13 лютого 2023 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшли копії розписок від 15 вересня 2010 року та 28 серпня 2010 року, протоколу загальних зборів мешканців від 15 серпня 2010 року, журналу оплати, відомості отримання коштів, довідки про витрати коштів на придбання лічильника тепла.

23 березня 2023 року від ОСОБА_1 до суду апеляційної інстанції надійшло звернення позивача до апеляційної скарги, в якому він просив судове рішення скасувати, ухвалити нове судове рішення та взяти до уваги уточнену позовну заяву від 17 січня 2022 року, звернення до суду від 11 жовтня 2022 року, ксерокопію акту виконаних робіт від 02 листопада 2018 року, ксерокопію додатку № 1 до акту виконаних робіт від 02 листопада 2018 року за підписом відповідальної особи представника підприємства - виконавця. Також, в зверненні підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.

Відзивів на апеляційну скаргу від учасників справи до суду апеляційної інстанції не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, рішення суду – залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів факту сплати позивачем саме за відповідача коштів, за стягненням яких він звернувся до суду. Також, відсутні і підстави для стягнення на користь позивача коштів від ефективності лічильника тепла, інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання зобов`язання.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 (а. с. 65).

Нарахування за послуги з централізованого опалення мешканцям другого під`їзду житлового будинку АДРЕСА_1 проводяться за показаннями приладу обліку теплової енергії, встановленого та опломбованого 02 грудня 2010 року. Вузол обліку теплової енергії перебуває на балансі споживачів другого під`їзду. Зазначене підтверджується листом начальника Шевченківського філіалу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» від 05 липня 2016 року № К-153/07 (а. с. 15).

08 травня 2018 року прилад обліку опалення за вказаною вище адресою розпломбовано для повірки, про що складено акт № 51826 (а. с. 17).
З протоколу загальних зборів мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 від 21 липня 2018 року вбачається, що на зборах присутні 29 мешканців під`їзду, які вирішили схвалити проведення чергової повірки лічильника тепла вартістю 3360,00 грн з обов`язковою участю всіх квартир другого під`їзду та рівним розподілом суми по всіх квартирах; провести поквартирний обхід мешканців другого під`їзду, з`ясувати думку мешканців кожної квартири з № АДРЕСА_4 про чергову повірку лічильника тепла; зобов`язати мешканців кожної квартири другого під`їзду здати кошти у розмірі по 70,00 грн для забезпечення проведення чергової державної перевірки лічильника тепла, що перебуває на балансі мешканців другого під`їзду, до 01 вересня 2018 року; провести державну перевірку лічильника тепла до початку опалювального сезону 2018 - 2019 років; призначити ОСОБА_1 відповідальним за підготовку та виконання робіт з проведення повірки, розрахунки та збір коштів для повірки (а. с. 26).

Виконання робіт з повірки лічильника вартістю 3360,00 грн підтверджується актом виконаних робіт від 02 листопада 2018 року (а. с. 21).

Додатком № 1 до акту виконаних робіт від 02 листопада 2018 року є список власників лічильника тепла, за яких було сплачено кошти при проведенні державної перевірки у 2018 році відповідно протоколу зборів від 21 липня 2018 року, з якого вбачається, що ОСОБА_2 70,00 грн не сплачував, платником вказано ОСОБА_1 (а. с. 75).

08 листопада 2018 року виконано опломбування приладу обліку опалення після повірки, про що складено акт № 56457 (а. с. 16).

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 складено довідку про витрати грошових коштів на проведення робіт з державної повірки лічильника тепла другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 у 2018 році, у якій зазначено, що для виконання робіт з проведення державної повірки лічильника тепла у 2018 році витрачено 3360,00 грн, сплачених Товариству з обмеженою відповідальністю «Харків - Котломонтаж», що складались з 2240,00 грн – сума, зібрана мешканцями під`їзду, та 1120,00 грн – сума з особистих коштів, сплачених ОСОБА_1 за квартири мешканців, що не взяли прямої фінансової участі у проведенні державної повірки лічильника тепла згідно рішення зборів мешканців другого під`їзду від 21 липня 2018 року та Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» (далі - № 417-VІІІ) в редакції від 10 червня 2018 року у кількості 16 квартир, серед яких, зокрема, квартира АДРЕСА_2 (а. с. 23).

Також цими ж особами складено відомість отримання коштів від мешканців другого під`їзду будинку АДРЕСА_1 на оплату проведення другої державної повірки лічильника тепла у 2018 році, з якої вбачається, що ОСОБА_2 кошти у розмірі 70,00 грн не сплачував (а. с. 22).

З висновку за результатами експлуатації лічильника теплової енергії в житловому будинку по АДРЕСА_1 , 2 під`їзд, від 19 травня 2016 року та розрахунків економічної ефективності за висновками експлуатації лічильника тепла при нарахуванні за послуги теплопостачання в житловому будинку по АДРЕСА_1 при існуванні лічильника тепла на під`їзді № 2 і без нього на 1,3,4 під`їздах згідно з даними Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» вбачається, що за період з вересня 2018 року по грудень 2021 року різниця у сплаті за опалення склала 2657,42 грн (а. с. 18-19).

Також, різниця у вартості послуг з теплопостачання порівняно з іншими під`їздами зазначена у розрахунках використання тепла та сплати за теплопостачання ЖБК «Резеда-7» при роботі загального лічильника та лічильника другого під`їзду з 2018 по 2021 рік, виконаними енергоаудитором (а. с. 27-29).

ОСОБА_1 складено на ім`я ОСОБА_2 повідомлення про необхідність сплати суми у розмірі 70,00 грн, від отримання яких він відмовився (а. с. 32-34).
З 29 червня 2021 року ОСОБА_1 визначена друга група інвалідності, що підтверджується копією довідки серія 12 ААБ № 747632 (а. с. 41).

За змістом статті 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.

Статтею 359 ЦК України передбачено, що плоди, продукція та доходи від використання майна, що є у спільній частковій власності, надходять до складу спільного майна і розподіляються між співвласниками відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частин першої, другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:
а) набуття або збереження майна,
б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи,
в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань із набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави виступають:
1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого);
2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого);
3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого;
4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 Цивільного кодексу України.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

За змістом статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, має право вимагати відшкодування зроблених нею необхідних витрат на майно від часу, з якого вона зобов`язана повернути доходи.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відшкодуванню підлягають всі доходи у широкому сенсі, такі як: плоди, продукція і доходи (стаття 189 ЦК України). Продукцією є, зокрема, все те, що створюється внаслідок виробничо-господарської діяльності і матеріалізується у вигляді нової або частково нової речі (наприклад, виготовлення автомашин, будівництво будинку, переробка нафти на бензин та інші нафтопродукти). Плоди – це результат органічного розвитку самої речі (приплід тварин, майбутній урожай). Доходи – це те, що приносить річ, перебуваючи в експлуатації і цивільному обороті (орендна плата, дивіденди тощо).

Статтею 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.  Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з вимогами про стягнення коштів з ОСОБА_2 позивач послався на те, що відповідач, ставши співвласником лічильника тепла другого під`їзду, своєчасно не сплатив свою частку коштів за проведення державної перевірки лічильника тепла на під`їзді. Позивач посилався на те, що кошти за відповідача сплатив він, тому він має право на суму коштів, сплачених за перевірку лічильника, суму, заощаджену відповідачем за оплату теплопостачання, суми інфляційних втрат від основної заборгованості, 3 % річних від основної заборгованості, інфляційних втрат від частки збережених коштів, 3 % річних від частки збережених грошей.

Проте, належних та допустимих доказів факту сплати позивачем саме за відповідача коштів, за стягненням яких він звернувся до суду, матеріали справи не містять.

Докази, на які посилався позивач, а саме довідка про витрати грошей, акт виконаних робіт, відомість отримання коштів для проведення перевірки, протокол проведення загальних зборів співвласників лічильника тепла, не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці докази не свідчать про те, що позивачем сплачено кошти саме за відповідача та у його майнових інтересах. Акт виконаних робіт підтверджує лише сам факт того, що повірку лічильника виконано і оплачено, а протокол проведення загальних зборів свідчить про згоду певних непоіменованих мешканців під`їзду на проведення повірки лічильника. Довідка про витрату грошей та відомість отримання коштів складені особисто позивачем, а також підписані мешканцями будинку  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та ці документи не є належними доказами боргу ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 .

Список власників лічильника тепла, за яких було сплачено кошти при проведенні державної перевірки у 2018 році, засвідчений підписами ОСОБА_1 та бухгалтера Акціонерного товариства виробничо-комерційного підприємства «Котломонтаж», також не може бути взятий до уваги, оскільки товариству, яке займалось повіркою лічильника, не могли бути відомі джерела походження коштів на оплату його послуг. Крім того, акт виконаних робіт, складений Товариством з обмеженою відповідальністю «Котломонтаж», що зареєстровано у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань значиться під номером № 39530760, а список, підписаний бухгалтером Акціонерного товариства виробничо-комерційного підприємства «Котломонтаж» значиться під іншим реєстровим номером № 21248788. Тому, вважати, що це та ж сама юридична особа, яка склала акт та якій сплачено кошти, не можна.

Також відсутні й докази безпідставного набуття відповідачем майна саме за рахунок позивача та доходів від такого майна.
Різниця в оплаті послуг з теплопостачання за наявності та за відсутності приладу обліку не є доходом.

При цьому, така різниця нарахована енергоаудитором умовно, виходячи з порівняння з оплатою, яку здійснювали мешканці інших під`їздів, у яких відсутній лічильник. Встановити, які б саме суми сплачували за теплопостачання мешканці під`їзду № 2 за відсутності приладу обліку, та які дійсно суми сплачувались відповідачем за послуги з теплопостачання, з розрахунків енергоаудитора неможливо.

Аналізуючи наведені норми права та обставини справи, слід зазначити, що підстав для стягнення з відповідача коштів за проведення перевірки лічильника, частки коштів від ефективності лічильника, 3% річних та інфляційних втрат на ці суми не вбачається.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 через безпідставність та недоведеність позовних вимог.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що суд першої інстанції не врахував підстави позову та обґрунтування, наведені ним в уточненому позові, а не первісному, судова колегія відхиляє, адже в уточненому позові позивач також посилався на статтю 1212 ЦК України в контексті безпідставності користування відповідачем лічильником тепла та збереження коштів. При цьому, підстав для задоволення позову ані в силу вимог статті 1212 ЦК України, ані в силу вимог статті 360 ЦК України не вбачається.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що відповідач має сплатити кошти саме йому, адже він був відповідальним за збір коштів на проведення перевірки та розрахунки, є безпідставними, адже той факт, що він займався організацією повірки лічильника не свідчить про сплату ним коштів за відповідача та в його інтересах.

Посилання ОСОБА_1 на те, що він має право вимагати від недобросовісного набувача передання усіх доходів від користування майном, зокрема, заощаджених коштів, необґрунтовані, адже відповідач не є недобросовісним набувачем майна, а заощаджені, як зазначає позивач, кошти не є доходом.

Доводи ОСОБА_1 щодо того, що суд першої інстанції мав повернути йому сплачений судовий збір, адже до відкриття провадження у справі йому встановлено другу групу інвалідності, судова колегія відхиляє з урахуванням того, що позов ОСОБА_1 подано 10 червня 2021 року, а друга група інвалідності йому встановлена вже після цього – з 29 червня 2021 року.

Твердження ОСОБА_1 щодо того, що суд першої інстанції не звернув увагу на уточнену позовну заяву від 17 січня 2022 року, звернення до суду від 11 жовтня 2022 року, ксерокопію акту виконаних робіт від 02 листопада 2018 року, ксерокопію додатку № 1 до акту виконаних робіт від 02 листопада 2018 року за підписом відповідальної особи представника підприємства – виконавця судова колегія відхиляє, оскільки судове рішення ухвалено саме на тих доказах з урахуванням тих пояснень, які надав ОСОБА_1 та які містяться в матеріалах справи. 

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною тринадцятою  статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, та він звільнений від сплати судового збору з 29 червня 2021 року, підстав для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 367, 368,  ст.374, ст.375, ст.ст.381 – 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 грудня 2022 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 Ю.М. Мальований

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 04 квітня 2023 року.