ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"11" січня 2023 р.   м. Львів                                     Справа №909/265/22
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого судді                                                                                І.Б. Малех
суддів                                                                                                    В.М. Гриців
          О.В. Зварич
секретар судового засідання                    Залуцький Д.Т.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Скло-Пак", б/н від 30.08.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/2188/22, 01-05/2195/22  від 05.09.2022)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2022 року (суддя Максимів Т.В., повний текст рішення складено 09.08.2022 м. Івано-Франківськ)
у справі №909/265/22          
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ЙЕ Енергія", м. Київ
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Виробничо-комерційна фірма "Скло-Пак", м. Рогатин, Рогатинський район, Івано-Франківська область
про стягнення заборгованості за неналежне виконання грошового зобов`язання в сумі 4769327 грн. 54 коп.
за участю представників учасників судового процесу:
від позивача: не з`явились;
від відповідача в режимі відеоконференції: Сідий С.В. - адвокат (довіреність від 01.12.2022);
ВСТАНОВИВ:
25.04.2022 на розгляд Господарського суду Івано-Франківської області поступила позовна заява ТОВ «Йе Енергія» до ТОВ ВКФ «Скло-Пак» про стягнення 2 744 671,43 грн. основного боргу, 319 381,93 грн. пені, 68187,67 грн. три відсотки річних, 43 914,74 грн. інфляційних втрат та штрафу в розмірі 1 593171,77 грн.  
Дані позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем договірних зобов`язань, згідно договору на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 12.12.2019 №41АР167-1446-19, щодо оплати у встановлений строк поставленого природного газу, внаслідок чого виникла заборгованість в сумі 2744671,43 грн. на яку нараховано відповідно 319381,93 грн. пені, 68187,67 грн. 3% річних, 43914,74 грн. інфляційних втрат, а також 1593171,77 грн. штрафу за недовикористаний обсяг газу. При цьому, позивач керувався положеннями п.6.2.1., п.6.2.3. договору та ст. ст. 11, 509, 525, 526, 530, 610, 627, 629,  ЦК України, ст. ст. 174, 193 ГК України.
Відповідач в свою чергу у клопотанні про зменшення штрафу на 99% зазначив, що на даний час завод з виробництва скловиробів повністю зупинений; відновлення роботи через введення воєнного стану в Україні , відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» , планується на весну наступного року; загальна вартість поставленого, згідно договору газу 67515198,48 грн. , з яких непогашеними залишились лише 2744671,43 грн.; розмір штрафу вважає неправомірним тягарем для відповідача. Позивач не подав доказів, які б підтверджували понесення ним збитків, пов`язаних із невиконанням відповідачем обов`язку, щодо невикористання обсягу газу. Відповідно до чого, просив зменшити розмір штрафу на 99%.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2022 року у справі №909/265/22 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ ВКФ «Скло-Пак» на користь ТОВ «Йе Енергія» - 2744671,43 грн. основної заборгованості, 319381,93 грн. пені, 6818767 грн. 3% річних , 43914,74 грн. інфляційних втрат, 796585,89 грн. штрафу, а також 71540,00 грн. судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 796585,89 грн. відмовлено. 
Дане рішення мотивовано тим, що відповідачем неналежним чином виконувались умови договору від 12.12.2019 №41АР167-1446-19, в частині розрахунку за поставлений природний газ, а саме встановлено, що відповідач розрахувався за такий в сумі 64 770527,05 грн., внаслідок чого утворилась заборгованість за спожитий природний газ. Також, встановлено, що відповідач порушив умови договору щодо фактичних обсягів споживання природного газу в грудні 2021 року недовикористав підтверджений обсяг споживання газу (підтверджений обсяг на грудень 2021 року - 315  000 куб. м. - додаткова угода №15 від 18.12.2020, спожитий - 80623,88 куб. м. - акт №РГК81023373 від 31.12.2021). Отже, відповідно до цього, судом встановлено, що обґрунтованою сумою основного боргу відповідача перед позивачем є 2744671,43 грн. 
В зв`язку з цим визнано обґрунтованими вимоги позивача, щодо стягнення пені в сумі 319381,19 грн., яка нарахована відповідно до п.6.2.1. договору; 1593171,77 грн. штрафу , який нараховано на підставі п.6.2.3. договору, а також 3% річних в сумі 68187,67 грн. та інфляційних втрат в сумі 43  914,74 грн. нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України. 
Щодо стягнення штрафу в розмірі 1593171,77 грн., то судом першої інстанції враховано частково клопотання відповідача, зменшивши розмір штрафу на 50% до 796  585,89 грн., врахувавши при цьому, збалансованість інтересів сторін, ступінь вини відповідача у несвоєчасному виконанні обов`язку за договором, стан виконання ним зобов`язань за договором, причини та строк прострочки платежів, захист майнових прав позивача та компенсацію за порушення грошового зобов`язання, шляхом стягнення 3% річних, інфляційних втрат та пені, відсутністю доказів на підтвердження завдання збитків позивачу та введенням в Україні воєнного стану, що спричинило несприятливі наслідки для обох сторін. 
Відповідач - ТОВ ВКФ «Скло-Пак», в апеляційній скарзі вказує, що ним заявлялось в суді першої інстанції клопотання про зменшення розміру штрафу до 15 931,71 грн., однак судом першої інстанції таке задоволено частково на 50% до 796585,89 грн. В зв`язку з чим вважає, що судом першої інстанції недостатньо враховано збалансованість інтересів сторін, стан виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, захист майнових прав позивача та компенсацію за порушення грошового зобов`язання шляхом стягнення 3% річних , інфляційних втрат та пені , відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу , введення воєнного стану в Україні, однакові несприятливі наслідки для обох сторін у зв`язку з введенням на території України такого стану. 
При цьому, відповідач просить врахувати, що застосування штрафних санкцій спрямоване на стимулювання боржника до виконання зобов`язання та не може лягати неправомірним тягарем для нього і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора , виходячи із загальних засад цивільного законодавства , а саме справедливості , добросовісності та розумності. 
В обґрунтування своїх вимог відповідач, в апеляційній скарзі, наголошує на тому, що оплата за договором №41АР167-1446-19 від 12.12.2019 проводилася систематично, більшість оплат проведені у строки передбачені договором поставки; позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували понесення ним збитків , пов`язаних із невиконанням відповідачем свого обов`язку, щодо недовикористання обсягу газу; загальна вартість поставленого по договору газу склала 67 515 198,48 грн., ним оплачено 64 770 527,05 грн. , що вказує на те, що відповідач направляв свої дії на виконання зобов`язань; сума пені стягнутої згідно рішення суду першої інстанції становить 319 381,93 грн. а також стягнуто 112 102,41 грн. втрат від знецінення коштів , тобто додаткові нарахування окрім основної суми боргу становлять 413 484, 34 грн. , що на думку скаржника є достатніми компенсаційними заходами. 
Вважає, скаржник, що стягнення навіть зменшеної суми штрафу в розмірі 796 585,89 грн. є надто великим тягарем для нього.
Відповідно до цього, просить, скасувати рішення суду першої інстанції, в частині стягнення 796 585,89 грн. штрафу і змінити рішення в цій частині, стягнувши штраф в розмірі 15 931,71 грн.  
Позивач - ТОВ «Йе-Енергія», у відзиві на апеляційну скаргу вказує про те, що позивач на виконання умов договору передав відповідачу упродовж періоду з січня 2020 року по 31.12.2021 природний газ вартістю 67 515 198,48 грн., а відповідач розрахувався за поставлений газ частково в сумі 64 770 527,05 грн. із порушенням строків розрахунків, визначених договором. Відтак, у зв`язку з тим, що відповідач заборгованість в розмірі 2 744 671,43 грн. основного боргу не погасив, як вказує позивач, ним згідно з п.6.2.1. договору нараховано відповідачу пеню в сумі 319381,19 грн., згідно з п.6.2.3. - 1593171,77 грн. штрафу, а також керуючись ст. 625 ЦК України нараховано 3% річних в сумі 68187,67 грн. та інфляційні втрати в сумі 43914,74 грн., які скаржник не оспорює. Скаржником оскаржено рішення лише, в частині штрафу. Відтак, позивач вказує, що розмір штрафу за недовикористаний обсяг газу за звітний період, згідно п.6.2.3. договору становить 1 593 171,77 грн., суд першої інстанції зменшив розмір такого до  796 585,89 грн.  керуючись при цьому положеннями ст. 551 ЦК України, ст. 233 ГК України вказавши, що сторони є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Відповідно до цього, просить, рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 21 вересня 2022 року (головуючий суддя Малех І.Б., судді - Гриців В.М., Зварич О.В.) поновлено ТОВ ВКФ «Скло-Пак» строк на апеляційне провадження рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.08.2022 у справі №909/265/22 та відкрито апеляційне провадження за такою. Зупинено дію рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01.08.2022 в даній справі. Витребувано матеріали справи №909/265/22 в Господарського суду Івано-Франківської області. 
01.11.2022 в канцелярію суду поступили матеріали справи №909/265/22. 
В подальшому, ухвалою суду від 03.11.2022 призначено розгляд справи №909/265/22 в судове засідання на 23.11.2022 об 11 год. 30 хв.  
Ухвалою суду від 23.11.2022 розгляд справи призначено в судове засідання на 11 січня 2023 року на 10 год. 00 хв., з підстав наведених в такій.
В судове за сідання 11 січня 2023 року в режимі відеоконференції з`явився представник скаржника, який підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених а такій. 
Згідно статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Враховуючи межі перегляду справи судом апеляційної інстанції , колегія суддів зазначає, що предметом апеляційного перегляду у даній справі є рішення суду першої інстанції лише, в частині стягнення штрафу в розмірі 1593171,77 грн.
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку , що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом 12.12.2019 ТОВ ВКФ «Скло-Пак» (споживач) та ТОВ «РГК ТРЕЙДІНГ» (02.10.2020 відбулась зміна назви постачальника, згідно додаткової угоди №12) ТОВ «Йе Енергія» (постачальник) уклали договір №41АР167-1446-19 на постачання природного газу для потреб непобутових споживачів.
В подальшому, в продовж грудня 2019 року - листопада 2021 року сторони уклали 27 додаткових угод за вищевказаним договором, в тому числі на продовження терміну дії договору, зміну ціни природного газу, планові обсяги постачання, зміну найменування постачальника. 
Згідно п.1.1. договору в редакції додаткової угоди №15 від 18.12.2020, постачальник зобов`язується передати у власність споживачу у 2020-2021 роках природний газ , а останній в свою чергу зобов`язується прийняти та оплатити вартість газу у розмірах, строки та порядку, що визначені договором. 
Пунктом 2.3. договору встановлено, що постачання та споживання підтверджених обсягів газу протягом місяця здійснюється, як правило, в рівномірному режимі , виходячи із середньодобової норми, яка визначається шляхом ділення місячного підтвердженого обсягу газу на кількість днів протягом цього місяця, або згідно узгодженого графіку до 25-го числа місяця, що передує місяцю постачання у випадку, якщо споживання здійснюється нерівномірно. 
У разі нерівномірного щодобового споживання газу, який підлягає постачанню у місяці постачання, Споживач зобов`язаний до 10:00 год. дня, що передує дню, з якого змінюється плановий обсяг газу, надати постачальнику заявку про збільшення/зменшення планового обсягу газу із зазначенням планових щодобових обсягів споживання газу на наступний (залишковий) період місяця постачання.  Не підлягають зміні обсяги газу, що вже фактично поставлені Споживачу. Заявки надаються Споживачем на електронну адресу постачальника ІНФОРМАЦІЯ_1. з наступним направленням заявок у письмовому вигляді на адресу постачальника.  У разі необхідності коригування обсягів планового споживання природного газу у газовій добі споживання, споживач зобов`язаний надіслати скориговану заявку про збільшення/зменшення планового обсягу газу на добу постачання не пізніше ніж 18:00 год. газової доби постачання природного газу. Заявка також має містити планові щодобові обсяги споживання газу на наступний (залишковий) період місяця постачання.
Відповідно до п. 2.4. договору обсяг споживання природного газу споживачем у розрахунковому періоді не повинен перевищувати підтверджений обсяг природного газу. Допускається відхилення споживання обсягу природного газу протягом розрахункового періоду в розмірі ± 10% від підтвердженого обсягу природного газу.
В пункті 2.5.3 договору зазначено, якщо споживач протягом двох днів з дати одержання акта приймання - передачі природного газу зобов"язується повернути постачальнику один примірник оригіналу акта приймання - передачі природного газу, підписаний уповноваженим представником споживача або надати    в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта приймання-передачі природного газу.
У випадку відмови від підписання акта приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або    в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника (п.2.5.4 договору).
Отже, матеріалами та обставинами справи встановлено, що на виконання умов договору, позивач передав у власність відповідачу природний газ вартістю 67515198,48 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу до договору №41АР167-1446-19 постачання природного газу для потреб непобутових споживачів від 12.12.2019 року (а.с.50-73). Дані акти приймання-передачі природного газу за період з січня 2020 року по листопад 2021 року відповідачем підписано без заперечень. 
Відповідно до п.2.5.3 договору споживач протягом двох днів з дати одержання акту приймання-передачі природного газу зобов`язується повернути постачальнику один примірник оригінал акту приймання-передачі природного газу, підписаний кповноваженим представником споживача, або надати в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акту приймання-передачі природного газу. 
У випадку відмови від підписання акту приймання-передачі природного газу розбіжності підлягають урегулюванню відповідно до договору або в судовому порядку. До прийняття рішення судом вартість поставленого природного газу встановлюється відповідно до даних постачальника (п.2.5.4 договору).
Згідно з п.3.1. договору розрахунки за поставлений споживачеві газ здійснюється за цінами , що вільно встановлюються між постачальником та споживачем. 
Відповідно до умов договору розрахунковий період за договором становить один календарний місяць (п.4.1. договору). 
У відповідності до вимог п.4.2. договору оплата газу за договором здійснюється споживачем виключно грошовими коштами у національній валюті України гривні в наступному порядку: оплата в розмірі 100% (сто відсотків) за фактично переданий постачальником газ здійснюється споживачем до десятого числа місяця, наступного за звітним місяцем. 
Як зазначено, вище позивачем передано відповідачу природний газ вартістю 67 515 198,48 грн., за який відповідач розрахувався частково в сумі 64 770 527,05 грн. із порушенням строків розрахунків визначених договором. 
У зв`язку з тим, що відповідач заборгованість не погасив, позивач керуючись п.6.2.1. договору нарахував відповідачу пеню в сумі 319381,19 грн., згідно п. 6.2.3 договору - 1 593 171,77 грн. штрафу. Також, керуючись положеннями ст. 625 ЦК України нараховано позивачем відповідачу - 3% річних в сумі 68 187,67 грн. та інфляційні втрати в сумі 43914,74 грн. Вищевказані суми відповідачем не оскаржуються.
В суді першої інстанції відповідачем подано клопотання про зменшення штрафу до 15 931,71 грн. (а.с.123-124), яке мотивовано положеннями ст. ст. 3, 509, 549-552, 624, 627 ЦК України, ст. 233 ГК України. При цьому, відповідач просив врахувати , що оплата за договором №41АР167-1446-19 від 12.12.2019 проводилась систематично, більшість оплат проведені у строки, передбачені договором поставки; позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували понесення ним збитків, пов`язаних із невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо недокористування обсягу газу; 
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2022 року у справі №909/265/22 позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з ТОВ ВКФ «Скло-Пак» на користь ТОВ «Йе Енергія» - 2744671,43 грн. основної заборгованості, 319381,93 грн. пені, 6818767 грн. 3% річних , 43914,74 грн. інфляційних втрат, 796585,89 грн. штрафу, а також 71540,00 грн. судового збору. В частині позовних вимог про стягнення 796585,89 грн. відмовлено. Дане рішення оскаржено, лише в частині стягнення розміру штрафу. 
При перегляді рішення місцевого господарського суду в апеляційному порядку судова колегія Західного апеляційного господарського суду керувалась наступним. 
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання; до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами.
За правовою природою укладений сторонами договір є договором поставки, за яким, відповідно до ст. 712 ЦК України, продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
На виконання умов договору про постачання природного газу для потреб не побутових споживачів від 12.12.2019 №41АР167-1446-19 позивач передав відповідачу природний газ вартістю 67 515 198,48 грн., за який відповідач розрахувався частково в сумі 64 770 527,05 грн. із порушенням строків розрахунків визначених договором, заборгованість становить 2  744  671,43 грн., яка відповідачем не оспорюється. 
Відповідно до статті 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. 
Згідно зі статтею 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
В силу приписів статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
За змістом статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми.
Право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Умовами договору встановлено, зокрема п. 6.2.1., що у разі порушення споживачем строків оплати, передбачених розділом IV договору споживач сплачує постачальнику пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ , що діяла в період , за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення платежу. 
Крім цього, п.6.2.3. договору встановлено, що якщо за підсумками розрахункового періоду, фактичний обсяг споживання газу буде меншим від підтвердженого обсягу природного газу (за умови, що підтверджений обсяг відповідач замовленому споживачем) споживач зобов`язується сплатити постачальнику штраф у розмірі подвійної облікової ставки НБ України, що діяла в період за який сплачується штраф від вартості недовикористаного обсягу газу за звітний період. 
Судом першої інстанції задоволено до стягнення з відповідача на користь позивача 319  381,93 грн. - пені, 68187,67 грн. - 3% річних, 43914,74 грн. інфляційних втрат, що скаржником не оспорюється. 
29.07.2022 в суді першої інстанції відповідачем було подано клопотання, б/н від 29.07.2022 (вх. № місцевого суду 9604/22 від 29.07.2022), згідно якого останній просив зменшити суму штрафу до 15  931,71 грн. (до 10%).
Дане клопотання мотивовано тим, що на даний момент завод з виробництва скловиробів, який належить відповідачу повністю зупинено, а відновлення роботи планується весною наступного року, і позивач не погоджується на такі довгі терміни погашення заборгованості; вважає також, що обсяг його відповідальності за недовикористання обсягу газу є нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення; оплата по договору проводилась систематично, більшість оплат проведені у строки передбачені договором поставки; позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що б підтверджували понесення ним збитків, пов`язаних із невиконанням відповідачем свого обов`язку щодо недовикористання газу; розмір штрафних санкцій є несправедливо непомірним тягарем для відповідача та джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем. Окрім цього, просив врахувати повідомлення №167-Кл-1675-1221 від 07.12.2021, в якому пропонував припинити споживання газу, що останнім і було зроблено, а також просив врахувати те, що Указом Президента України №64/2022 запроваджено воєнний стан на всій території України який діє і на даний час. 
Судом першої інстанції задоволено клопотання відповідача частково та зменшено розмір штрафу за недовикористаний обсяг газу з 1  593  171,77 грн. до 796  585,89 грн. (на 50%), з чим не погодився відповідач в апеляційній скарзі. Доводи апеляційної скарги по суті дублюють клопотання про зменшення розміру штрафу, яке було подано в суді першої інстанції і описано вище. 
У відповідності до вимог ст. 233 Господарського кодексу України суд має право зменшити розмір санкцій, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Згідно з частиною 3 статті 551 Цивільного кодексу України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру неустойки наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
При цьому, ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності (подібний висновок міститься у п.67 постанови касаційного господарського суду від 16.03.2021 у справі №922/266/20).
Обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання (аналогічний висновок міститься у п.23 постанови Верховного Суду від 24.05.2022 у справі №910/10675/21).
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені  ст.551 ЦК України,  ст.233 ГК України  щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав (аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19, від 21.09.2021 у справі №910/10618/20).
У постанові Верховного Суду від 15.06.2022 у справі №922/2141/21 міститься висновок, що, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань застосування таких санкцій до боржника є стимулювання належного виконання ним договірних зобов`язань, при цьому надмірне зменшення розміру пені та/або штрафу фактично нівелює мету існування неустойки як цивільної відповідальності за порушення зобов`язання, що, у свою чергу, може розцінюватися як спосіб уникнення відповідальності та призведе до порушення балансу інтересів сторін.
Колегія суддів звертає увагу, що Господарським кодексом України закріплено право сторін на власний розсуд формулювати умову договору про штрафні санкції (з дотриманням правил ч.1 ст.231 ГК України), їх розмір, спосіб обчислення, підстави застосування.
Сторони, укладаючи договір та відповідні додаткові угоди до нього, дійшли згоди щодо застосування штрафу у випадку порушення його умов у порядку, передбаченому п.6.2.3. договору.
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Дана правова позиція викладена у рішенні Конституційного Суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013.
Сторони даного спору є господарюючими суб`єктами і вони несуть відповідний ризик під час здійснення своєї господарської діяльності. Зменшення (за клопотанням сторони) заявлених штрафних санкцій, які нараховуються за неналежне виконання стороною своїх зобов`язань кореспондується із обов`язком сторони, до якої така санкція застосовується, довести згідно з статті 74 Господарського процесуального кодексу України, статті 233 Господарського кодексу України те, що вона не бажала вчинення таких порушень, що вони були зумовлені винятковими обставинами та не завдали значних збитків контрагенту.
З врахуванням вищенаведеного, судова колегія апеляційного суду погоджується з висновком місцевого господарського суду про зменшення розміру штрафу на 50% з 1  593  171,77 грн. до 796  585,89 грн., при цьому беручи до уваги, збалансованість інтересів сторін, ступінь вини відповідача у несвоєчасному виконанні обов`язку за договором, стан виконання ним своїх зобов`язань за договором, причини та строк прострочки платежів, захист майнових прав позивача та компенсацію за порушення грошового зобов`язання шляхом стягнення 3 % річних, інфляційних втрат та пені, відсутність доказів на підтвердження завдання збитків позивачу, введенням воєнного стану в Україні, однакові несприятливі наслідки для обох сторін у зв`язку з введеним на території України такого стану, а також беручи до уваги те, що застосування штрафних санкцій спрямоване на стимулювання боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, а саме справедливості, добросовісності та розумності. 
Судова колегія апеляційного суду зазначає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, які покладено в основу рішення в даній справі.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п.1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. 
Суд апеляційної інстанції вважає, що Господарський суд Івано-Франківської області ухвалив рішення від 01 серпня 2022 року у справі №909/265/22, з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Отже, рішення Господарського суд Івано-Франківської області від 01 серпня 2022 року у справі №909/265/22 належить залишити без змін, апеляційну скаргу ТОВ «Скло-Пак» - без задоволення.
Згідно з п.2 ч.1 ст.129 ГПК України у спорах, що виникають виконанні договорів та з інших підстав судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює рішення, та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 ГПК України). Відтак, згідно ст.129 ГПК України сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги слід залишити за скаржником.
Керуючись ст.ст. 129, 236, 269, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд, -  
П О С Т А Н О В И В :
1.          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційної фірми "Скло-Пак", б/н від 30.08.2022 (вх. № апеляційного суду 01-05/2188/22, 01-05/2195/22  від 05.09.2022) - залишити без задоволення.
2.          Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 01 серпня 2022 року у справі №909/265/22- залишити без змін.
3.          Судовий збір за подання апеляційної скарги - покласти на ТОВ ВКФ «Скло-Пак»
4.          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів відповідно до ст.ст. 286 - 289 ГПК України. 
5.          Матеріали справи №909/265/22 повернути Господарському суду Івано-Франківської області. 
Повний текст постанови складено та підписано 24.01.2023.
Головуючий суддя                                                                      І.Б. Малех 
Суддя                                                                                          В.М. Гриців
Суддя                                                                                          О.В. Зварич