Справа № 461/4188/22                                Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є. 
Провадження № 22-ц/811/2200/22                        Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія: 39

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

       03 березня 2023 року                                                          м. Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого – судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря – Юзефович Ю.І.,         
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького Ігоря Мироновича, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Львівської області Біляк Оксани Ярославівни про визнання неправомірними дій приватного виконавця, скасування акта та постанови приватного виконавця про передачу майна стягувачу, визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та зобов`язання до вчинення дій,

                                в с т а н о в и в:
12серпня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. про передачу ОСОБА_2 , як стягувачу у виконавчому провадженні №68111853, нерухомого майна – квартири по АДРЕСА_1 (1/4, 1,8, 1/4, 3/8 часток квартири), на загальну суму 1375990 грн., яка належить боржнику ОСОБА_3 , в рахунок погашення боргу за виконавчим листом №463/8345/20, виданим Личаківським районним судом м. Львова 11.01.2022 року; визнати незаконними та скасувати акт та постанову приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. від 18.07.2022 року про передачу стягувачу ОСОБА_2 у власність вказаної квартири (1/4, 1,8, 1/4, 3/8 часток квартири), на загальну суму 1375990 грн. в рахунок погашення боргу ОСОБА_3 за виконавчим листом №463/8345/20 від 11.01.2022 року; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів серія та номер 730 від 19.07.2022 року та витяг з Державного реєстру речових правна нерухоме майно про реєстрацію права власності №47362494, номер витягу 305279860 від 19.07.2022 року, виданого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Біляк О.Я., та зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М. або іншу посадову особу Личаківського відділу ДВС м. Львова поновити порушене право ОСОБА_1 , як стягувача у виконавчому провадженні №68188357, шляхом прийняття акта та винесення постанови про передачу йому ( ОСОБА_1 ) вказаного нерухомого майна, на загальну суму 1375990, що належить боржнику ОСОБА_3 , в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом №461/6586/21, виданим Галицьким районним судом м. Львова 16.12.2021 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 60000 доларів США, що в еквіваленті становить 1566642 грн.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що виданий йому виконавчий лист був пред`явлений до примусового виконання раніше, ніж стягувачем ОСОБА_2 , а тому саме він (позивач) має першочергове право на належне боржнику ОСОБА_3 нерухоме майно в рахунок погашення боргу за договором позики.
При цьому, позивач у своїй позовній заяві звернув увагу суду на те, що первинно (02.08.2022 року) він звернувся до суду із скаргою на незаконні дії приватного виконавця, однак, суд його скаргу залишив без розгляду, роз`яснивши право на звернення з позовом в порядку позовного провадження, оскільки відповідачі надали оформлене на ОСОБА_2 свідоцтво про право власності на квартиру. 
Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2022 року у відкритті провадження в даній справі за вказаним позовом ОСОБА_1 відмовлено.
Роз`яснено ОСОБА_1 право на звернення із скаргою на рішення, дії або бездіяльність приватного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. 
Ухвалу суду оскаржив позивач ОСОБА_1 , просить її скасувати з підстав порушення норм процесуального права і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апелянт покликається на те, що вже звертався до суду із скаргою на рішення, дії та бездіяльність приватного виконавця Білецького М.І. в порядку глави VII ЦПК України та отримав ухвалу про залишення його скарги без розгляду, при цьому, суд виходив із того, що відповідачі надали документи про право власності на спірну квартиру, оформлену на ОСОБА_2 , про що на той час йому не було відомо, тобто процесуально справа мала б розглядатися в позовному провадженні. 
Зазначає, що суд безпідставно відмовив у відкритті провадження за його позовом, не врахувавши, що серед його позовних вимог наявні вимоги про визнання недійсними правовстановлюючих документів на квартиру, яка, на його переконання, незаконного перейшла до іншого стягувача у зведеному виконавчому провадженні. 
Вважає, що приватним виконавцем було порушено принцип черговості виконання, тому, власне, в позовному провадженні необхідно розглядати дану справу, надавати правову оцінку поданим доказам, оскільки очевидним є факт упереджених зловживань приватного виконавця, а нотаріальні документи про право власності є їх наслідками. 
В судове засідання апеляційного суду учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись у встановленому процесуальним законом порядку, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, тому, відповідно до вимог ч.2 ст.247, ч.2 ст.372 ЦПК України, розгляд справи проведено апеляційним судом у відсутності учасників справи без фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено – повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 21.02.2023 року, є дата складення повного судового рішення – 03.03.2023 року. 
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Пунктом першим частини першої статті 186 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відмовляючи у відкритті провадження в даній справі, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 оскаржує дії приватного виконавця, як сторона (стягувач) у виконавчому провадженні, а тому заявлені ним вимоги повинні розглядатись в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» (статті 447-453) ЦПК України. 
Колегія суддів вважає помилковим такий висновок суду з огляду на наступне.
Порядок здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, постановлених в порядку цивільного судочинства, врегульовано положеннями розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України. 
Відповідно до статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Статтею 15 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Зі змісту позовної заяви та долучених до неї документів встановлено, що позивач ОСОБА_1 є стягувачем у виконавчому провадженні №68188357 з примусового виконання виконавчого листа №461/6586/21, виданого Галицьким районним судом м. Львова 16.12.2021 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в розмірі 60000 доларів США, яка в грошовому еквіваленті по курсу НБУ станом на 15.11.2021 року складає 1566642 грн., та судового збору в розмірі 11350 грн.
Відповідач ОСОБА_2 є стягувачем у виконавчому провадженні №68111853 з примусового виконання виконавчого листа №463/8345/20, виданого Личаківським районним судом м. Львова 11.01.2022 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 50212,52 доларів США та судового збору в розмірі 10510 грн. 
Обидва виконавчих провадження перебували на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Білецького І.М.
Звертаючись до суду із вказаним позовом, ОСОБА_1 просив визнати неправомірними дії приватного виконавця Білецького І.М. у виконавчому провадженні №68111853 з виконання виконавчого листа №463/8345/20 від 10.01.2022 року, де стягувачем є ОСОБА_2 , а боржником – ОСОБА_3 . 
Отже, ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження №68111853. 
Предметом оскарження за вимогами позивача є: акт та постанова приватного виконавця від 18.07.2022 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, прийняті приватним виконавцем Білецьким І.М. в межах виконавчого провадження №68111853. 
Окрім того, позивач, вважаючи порушеним своє право, як стягувача в іншому виконавчому провадженні (ВП №68188357), заявляє свої права на нерухоме майно, яке передане у власність відповідача ОСОБА_2 , оспорюючи право власності останнього на це майно у спосіб скасування акта та постанови приватного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та визнання недійсним виданого на цій підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів (свідоцтва про право власності на нерухоме майно).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
З огляду на приписи статей 10, 48 Закону, заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.
За загальним правилом (частина перша статті 61 Закону), реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.
Правова природа процедури реалізації майна на торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця – учасника торгів.
Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів – це оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
Разом з тим, Закон допускає, що реалізація арештованого майна на електронних торгах може не відбутися.
У такому випадку, з метою забезпечення права стягувача – учасника виконавчого провадження Закон передбачає, що у разі не реалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду (частина шоста статті 61 Закону).
У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові (частина сьома статті 61 Закону).
Якщо ж стягувач заявить про бажання залишити нереалізоване майно за собою, державний виконавець виносить постанову про передачу майна стягувачу, а за фактом такої передачі складає відповідний акт. При цьому, майно передається саме стягувачу в рахунок погашення боргу, а відповідні постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (частина дев`ята статті 61 цього Закону).
Крім визнання правочину недійсним, способами захисту цивільних прав та інтересів також можуть бути відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).
За приписами статті 264 ЦПК України, визначення характеру спірних правовідносин відповідно до встановлених обставин у справі, а також визначення правової норми, яка підлягає застосуванню, належить до обов`язків суду.
Оскільки реалізація процедури, визначеної наведеними вище приписами законодавства, направлена на перехід права власності на нерухоме майно від боржника до стягувача, наявним є спір про право, який має вирішуватися в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні, а не у порядку судового контролю за виконанням судових рішень, і ефективним способом захисту прав сторони виконавчого провадження є пред`явлення до суду позову із залученням іншої сторони виконавчого провадження, виконавця та особи, яка набула право власності на майно боржника, як відповідачів.
Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі №6-1655цс16, постанові Верховного Суду України від 14 червня 2017 року у справі №463/1204/15-ц, постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі №524/6164/17.
На підтримання цієї позиції, а саме: що спір у подібних правовідносинах повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства в позовному провадженні, висловилась і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 12 червня 2019 року (справа №752/1115/17, провадження №14-175цс19). 
Крім того, Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2020 року у справі №522/5065/15-ц (провадження №61-5040св20) зазначив, що, зважаючи на те, що предметом розгляду справи є дії та рішення посадової особи державної виконавчої служби, пов`язані з реалізацією арештованого майна боржника, що є підставою для виникнення прав та обов`язків інших осіб, до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення позову.
Таким чином, ураховуючи, що предметом позову в даній справі є оскарження дій приватного виконавця, пов`язаних з реалізацією арештованого майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб, тому до таких правовідносин мають застосовуватися загальні положення про захист цивільних прав шляхом пред`явлення цими особами позову.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З урахуванням викладеного, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.6, 379 ч.1 п.4, 381-384 ЦПК України, суд

                                        п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 15 серпня 2022 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 03 березня 2023 року. 

Головуючий                                                         С.М. Бойко 
       
Судді:                                                                 С.М. Копняк 

А.В. Ніткевич