ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" січня 2023 р.           Справа№ 910/4393/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Пономаренка  Є.Ю.
суддів:            Руденко  М.А. 
          Барсук  М.А. 

         Без повідомлення (виклику) учасників справи.

розглянувши апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/4393/22 (суддя Нечай О.В.) за позовом Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення 41 544,24 грн.
ВСТАНОВИВ наступне.
Підприємство з іноземними інвестиціями "Амік Україна" (далі - позивач) звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі  - відповідач) про стягнення 41 544,24 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем строку доставки вантажу, у зв`язку з чим позивачем нараховано та заявлено до стягнення неустойку у вказаному розмірі. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/4393/22 позов задоволено частково, стягнуто з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"  20 772 грн 12 коп. неустойки за порушення терміну доставки вантажу та 2 481 грн 00 коп. судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
При прийнятті вказаного рішення суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту порушення відповідачем строків доставки вантажу.
При цьому, суд, користуючись наданими правовими підставами, визначеними у ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України зменшив розмір неустойки на 50% та задовольнив вимогу про її стягнення на суму 20 772 грн 12 коп.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказане судове рішення в частині зменшення розміру неустойки та відмови у задоволенні позовних вимог та прийняти нове, яким позов задовольнити повністю.
В апеляційній скарзі апелянт посилається на відсутність підстав для зменшення розміру неустойки.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2022 у справі №910/4393/22  відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна" на рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/4393/22; роз`яснено учасникам, що апеляційна скарга буде розглянута без повідомлення учасників справи.
Також, вказаною ухвалою учасникам справи встановлено строк для подання відзивів, заперечень на апеляційну скаргу та інших заяв/клопотань протягом 15 днів з моменту отримання даної ухвали.
Відповідачем було подано до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив проти задоволення її вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Між Підприємством з іноземними інвестиціями "Амік Україна" (замовник) та Акціонерним товариством "Українська залізниця" (перевізник) 12.02.2018 було укладено Договір №08906/ЦТЛ-2018/18/158 про надання послуг, предметом якого, відповідно до п. 1.1, є здійснення перевезення вантажів, надання вантажного вагону для перевезення, та інших послуг, пов`язаних з організацією перевезення вантажів у внутрішньому та міжнародному сполученнях (експорт, імпорт) у вагонах відповідача, вагонах залізниць інших держав та/або вагонах позивача і проведення розрахунків за ці послуги.
На виконання умов Договору, було оформлено залізничну накладну                       №23154135 від 22.09.2021, відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов`язання відправити зі станції Новополоцьк Білоруської залізниці вантаж у вагонах                       №73960635, № 74960550, № 74962424, № 73043135, № 73049876, № 73045726,                №74971706, № 74811951, № 74812934 до станції Бородянка Української залізниці.
Загальна відстань по території Білорусії 586 км. Час перебування вантажу на території Білорусії - 6 діб. 
Відповідно до графи 38 накладної загальна відстань по території України складає 181 км. 
Вантаж прибув на станцію призначення Бородянка Південно-Західної залізниці 04.10.2021 та переданий вантажоодержувачу на під`їзні колії, що підтверджується відміткою у графі 27 накладної.
Відповідно до графи 32 накладної вантаж був затриманий з 13:40 год. 29.09.2021 до 18:00 год. 30.09.2021, тобто на 28 годин 20 хвилин, у зв`язку з чим строк доставки вантажу продовжено на 2 доби, оскільки відповідно до параграфу 5 статті 24 УМВС неповна доба вважається за повну. 
Відповідно до приписів параграфу 2 статті 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення (далі - УМВС) термін доставки вантажу розраховується як одна доба на кожні розпочаті 200 км і, у спірному випадку, враховуючи положення ст. 24 УМВС, які продовжують строк доставки вантажу на 1 добу на операції, пов`язані з відправленням вантажу, загальний термін доставки вантажу не повинен перевищувати 7 діб.
Натомість, за твердженнями позивача, загальний фактичний термін доставки вантажу за накладною № 23154135 від 22.09.2021 склав 12 діб.
З огляду на вищенаведене, позивач зазначає, що фактичний термін доставки вантажу перевищує нормативний термін доставки на 5 діб.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідачем порушено терміни доставки вантажу за залізничною накладною № 23154135 від 22.09.2021, визначені ст. 24 Угоди про міжнародне залізничне вантажне сполучення, у зв`язку з чим просив суд стягнути з відповідача неустойку в розмірі 41  544,24 грн.
Місцевим господарським судом встановлено обставини обґрунтованості вказаних нарахувань.
Разом з тим, суд, користуючись наданими правовими підставами, визначеними у ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України, а також виходячи з принципів добросовісності, розумності, справедливості та пропорційності, зменшив розмір неустойки на 50% та задовольнив вимогу про її стягнення на суму 20 772 грн 12 коп.
Позивач оскаржує рішення суду першої інстанції лише в частині зменшення розміру неустойки на 50%, а тому враховуючи вимоги ч. 1 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення місцевого господарського суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідач просив суд першої інстанції  зменшити розмір неустойки до 0 грн.
Так, частина третя статті 551 Цивільного кодексу України дозволяє зменшити розмір неустойки за рішенням суду за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов`язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення.
При чому законодавцем не визначено переліку таких обставин. Це питання вирішується на підставі аналізу конкретної ситуації. Зокрема, істотне значення можуть мати обставини, які стосуються ступеня виконання зобов`язання, причин невиконання або неналежного виконання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків, тощо.
У свою чергу норми статті 233 Господарського кодексу України визначають як обставини, що беруться до уваги у випадку зменшення неустойки, ступінь виконання зобов`язання боржником, майновий стан сторін, які беруть учать у зобов`язанні, не лише майнові, але і інші інтереси сторін, які заслуговують на увагу.
Правила частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки), майновий стан сторін.
Водночас зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності у законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом з тим, приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд також повинен виходити із того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Отже, реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені статтями 551 Цивільного кодексу України та 233 Господарського кодексу України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін з урахуванням встановлених обстави справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 24.09.2020 у справі №915/2095/19, від 26.05.2020 у справі № 918/289/19, від 19.02.2020 у справі №910/1199/19, від 04.02.2020 у справі №918/116/19.
При цьому ні у зазначеній нормі, ні в чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
Відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника. Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки, яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки розміру збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Колегія суддів звертає увагу, що цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 № 7-рп/2013 та у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі                   №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі №903/322/19, від 07.04.2020 у справі № 904/1936/19, від 12.05.2020 у справі №910/9767/19, від 29.04.2020 у справі № 917/693/19 та від 26.05.2020 у справі №916/2586/19.
Слід також зазначити, що чинним законодавством України не врегульований розмір (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій. Тому, таке питання вирішується господарським судом згідно зі ст. 86 ГПК України, тобто за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 11.02.2020 у справі №911/867/19 та 25.02.2020 у справі №904/2542/19).
Колегія суддів погоджується із висновком суду щодо зменшення розміру неустойки на 50 % та враховує, що відповідач є стратегічно важливим підприємством залізничного транспорту, яке здійснює вантажні, пасажирські перевезення, в умовах воєнного стану працює в посиленому режимі і стягнення з останнього значних сум штрафів загрожує зривом плану пасажирських та вантажних перевезень, ремонту рухомого складу та верхньої будови колії на залізницях України, що в свою чергу може призвести до негативних наслідків для держави в умовах воєнного стану. 
Також, слід вказати, що відповідач  виконує евакуаційні рейси, перевезення військових та військових вантажів по всій Україні в умовах    здійснення    ракетних обстрілів залізничної інфраструктури, яку відновлює  власними силами, засобами та коштами    з метою підтримки обороноздатності    держави.
Додатково слід наголосити,  що порушення виконання зобов`язань внаслідок несвоєчасної доставки вантажу відповідачем не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.
Водночас призначена до стягнення з відповідача судом першої інстанції сума компенсує негативні наслідки, пов`язані з порушенням останнім зобов`язання. 
Стягнення ж з відповідача неустойки у повному обсязі не є співмірним з можливими негативними наслідками від такого порушення.
Суд попередньої інстанції,    врахувавши, що порушення відповідачем зобов`язань мало місце до початку військової агресії,    та дійшов    висновку, що    наведене не нівелює права суду за наявності наведених обставин станом на дату розгляду спору зменшити розмір неустойки, з    чим    колегія    погоджується та вважає обґрунтованим зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки. 
Колегія суддів звертає увагу, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд з урахуванням положень статті 86 Господарського процесуального кодексу України, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки, і такі дії суду не можуть бути підставою для скасування судового рішення в цій частині при відсутності інших порушень норм матеріального та процесуального права.
З огляду на викладене, Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування місцевим господарським судом положень статті 551 Цивільного кодексу України та статті 233 Господарського кодексу України,  оскільки суд першої інстанції в повній мірі дослідив відповідні обставини, передбачені зазначеними статтями та правильно застосував їх положення.
Щодо посилань скаржника на постанову Верховного Суду  від 16.06.2022 у справі №917/530/21, слід зазначити, що наведені в ній висновки не можуть бути застосовані до правовідносин у даній справі, оскільки у справі №917/530/21 вирішувалося питання щодо зменшення розміру санкцій, нарахованих АМК за  порушення     законодавства     про захист економічної     конкуренції, тобто в інших правовідносинах.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що в оскаржуваній частині рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки, у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, відповідно до               ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання покладаються на позивача (апелянта).
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Підприємства з іноземними інвестиціями "Амік Україна"    залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 12.09.2022 у справі №910/4393/22   - без змін.
2. Судові витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покласти на її заявника -  позивача у справі.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог п. 2 ч. 3 ст. 286 Господарського процесуального кодексу України шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.

Повний текст постанови  складено: 16.01.2023 року.

Головуючий суддя                                                            Є.Ю. Пономаренко 

Судді                                                                                М.А. Руденко

                                                                                М.А. Барсук