Ухвала
Іменем України
 
30 січня 2023 року 
м. Київ
 
справа № 2-1093/1/2006
провадження № 61-13391ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У 2002 році ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року позов ОСОБА_3 задоволено. Шлюб, укладений 12 лютого 1983 року між                 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , розірваний.
 
У 2006 році ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року за нововиявленими обставинами.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2006 року заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року за нововиявленими обставинами у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу задоволено. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року скасовано.
 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу залишено без розгляду.
 
Не погоджуючись з постановленими ухвалами, особа, яка не брала участі у справі - ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з клопотанням про поновлення строку на оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва                                   від 03 лютого 2006 року та ухвали Дніпровського районного суду м. Києва                       від 20 лютого 2006 року.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року витребувано                       з Дніпровського районного суду м. Києва матеріали цивільної справи                                       № 2-1093/1/2006 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2006 року про задоволення заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року за нововиявленими обставинами відмовлено. Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 року задоволено. Поновлено                   ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду                             м. Києва від 20 лютого 2006 року.
 
Ухвала апеляційного суду в частині відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду                    м. Києва від 03 лютого 2006 року мотивована тим, що відповідно до статті 366 ЦПК України (в редакції закону 2004 року), ухвала суду про задоволення заяви про перегляд судового наказу, заочного рішення, рішення або ухвали у зв`язку з нововиявленими обставинами оскарженню не підлягає.
 
30 грудня 2022 року на електронну пошту Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року в частині відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2006 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 04 січня 2023 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 29 листопада                 2022 року; касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, а саме запропоновано заявниці сплатити судовий збір за подання касаційної скарги.
 
10 січня 2023 року на електронну пошту Верховного Суду від представника заявниці ОСОБА_2 надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги, а саме: заява про усунення недоліків касаційної скарги; квитанція про сплату судового збору за подання касаційної скарги.
 
Таким чином, недоліки касаційної скарги усунуто.
 
У касаційній скарзі заявниця, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду                 від 29 листопада 2022 року в частині відмови у відкритті апеляційного провадження за її апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2006 року та направити справу в цій частині до апеляційного суду для продовження розгляду.
 
В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що апеляційний суд, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження порушив положення статті 58 Конституції України та статті 3 ЦПК України. Вказує, що апеляційний суд при постановленні оскаржуваної ухвали в частині відмови у відкритті апеляційного провадження застосував норми ЦПК України 2004 року, який є нечинним на час вчинення процесуальної дії (подання апеляційної скарги).
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржуване судове рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення Верховний Суд дійшов переконання, що скарга є необґрунтованою правильне застосування судом норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.
 
На час постановлення Дніпровським районним судом м. Києва  03 лютого          2006 року ухвали про задоволення заяви ОСОБА_4 про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2002 року за нововиявленими обставинами, діяла редакція ЦПК України 2004 року.
 
Відповідно до частини першої статті 361 ЦПК України 2004 року у зв`язку з нововиявленими обставинами можуть бути переглянуті рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ.
 
За змістом частин другої, третьої статті 365 ЦПК України 2004 року розглянувши заяву, суд своєю ухвалою або задовольняє заяву і скасовує рішення, ухвалу суду чи судовий наказ у зв`язку з нововиявленими обставинами або відмовляє у її задоволенні у разі необґрунтованості заяви. Після скасування рішення, ухвали суду або судового наказу справа розглядається судом за правилами, встановленими  цим Кодексом.
 
Відповідно до частини першої статті 366 ЦПК України 2004 року ухвала суду про задоволення заяви про перегляд судового наказу, заочного рішення, рішення або ухвали у зв`язку з нововиявленими обставинами оскарженню не підлягає.
 
Водночас, відповідно до частини другої, третьої статті 365 ЦПК України 2004 року, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства»                              від 20 грудня 2011 року, який набрав чинності 15 січня 2012 року, розглянувши заяву, суд може скасувати судове рішення, що переглядається, і прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення. 
 
Судове рішення за наслідками провадження за нововиявленими обставинами може бути оскаржено в порядку, встановленому цим Кодексом для оскарження судових рішень суду відповідної інстанції. З набранням законної сили новим судовим рішенням втрачають законну силу судові рішення інших судів у цій справі.
 
Тож, редакція ЦПК України 2004 року, з урахуванням змін, внесених Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20 грудня 2011 року, який набрав чинності             15 січня 2012 року, взагалі не передбачає постановлення судом самостійної ухвали про задоволення заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, оскільки суд, розглянувши заяву, може скасувати судове рішення, що переглядається, і одночасно прийняти нове судове рішення або залишити заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами без задоволення.
 
Згідно пункту 11 частини першої Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року, заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цієї редакції Кодексу. Такі заяви чи скарги не можуть бути залишені без руху, повернуті або передані за підсудністю, щодо них не може бути прийнято рішення про відмову у прийнятті чи відмову у відкритті провадження за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу, якщо вони подані з додержанням відповідних вимог процесуального закону, які діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Отже ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2006 рокузаяву ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами задоволено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва        від 04 липня 2002 року скасовано. В подальшому позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу залишено без розгляду ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого 2006 року.   
 
Відповідно до частини третьої та четвертої статті 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов`язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам судового процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.
 
Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд порушив положення статті 58 Конституції України та статті 3 ЦПК України, застосувавши норми ЦПК України 2004 року, який є нечинним на момент вчинення процесуальної дії (подання апеляційної скарги) та який звужує право особи на оскарження судового рішення у суді апеляційної інстанції, є необґрунтованими з огляду на те, що заявниця звернулася до суду з апеляційною скаргою на ухвалу про задоволення заяви               про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на час дії                     ЦПК України 2017 року, а тому апеляційний суд, застосувавши положення статті 3 ЦПК України 2017 року, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження обґрунтовано виходив з того, що ухвала про задоволення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами на час вчинення процесуальної дії (подання апеляційної скарги) оскарженню не підлягає. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що заявниця має право на оскарження ухвали    від 03 лютого 2006 року як зацікавлена особа на підставі частини сьомої статті 429 ЦПК України, яка є чинною на час подання апеляційної скарги, є безпідставними, оскільки такі доводи ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм процесуального права.  
Під судовим рішенням, ухваленим за результатами перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами (частина сьома статті 429 ЦПК України) процесуальний закон  розуміє судові рішення, визначені частиною третьої цієї статті, а саме: ухвала про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами або нове судове рішення. 
Отже оскаржувана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 03 лютого 2006 року не є таким рішенням в розумінні частини сьомої статті 429 ЦПК України. 
 
Оскільки правильне застосування апеляційним судом норм процесуального права при постановленні оскаржуваної ухвали є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак       І. Ю. Гулейков       С. О. Погрібний