ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/394/23 Справа № 201/7657/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Батманова В. В. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді Максюти Ж.І.
суддів                      Пищиди М.М., Свистунової О.В.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпропетровська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю, -

В С Т А Н О В И Л А:

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 29 липня 2021 року надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Дніпропетровська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю.
В обґрунтування вимог позивач посилалась на те, що вона проживала разом з ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та є рідною сестрою померлого чоловіка позивача, за адресою: АДРЕСА_1 , з 2013 року по день смерті ОСОБА_3 . Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на частину домоволодіння АДРЕСА_1 . Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.06.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю підтвердження факту проживання позивача з померлою однією сім`єю більше п`яти років. Також позивачу стало відомо, що відповідач також подав заяву про отримання спадщини після померлої, що позивач вважає протиправним, оскільки відповідач мешкав у вказаному домоволодінні, як тимчасовий мешканець на безоплатній основі із обов`язком допомагати по господарству. Оскільки встановлення факту проживання зі спадкодавцем необхідно заявнику для використання права на спадкування, виникла необхідність звернення до суду для встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з січня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Дніпропетровська міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю — відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 посилаючись на неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, неправильність оцінки доказів, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
У відзиві на апеляційну скаргу Дніпровська міська рада, зазначає те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, посилаючись на недоведеність ОСОБА_1 ведення спільного побуту, спільного господарства заявника зі спадкодавцем та недоведеність наявності між ними взаємних прав та обов`язків, а тому просить апеляційну скаргу останньої залишити без задоволення, а рішення суду без змін.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначає те, що обставини, якими ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги є надуманими, та не відповідають фактичним обставинам справи, а тому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясовуваних обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку може бути встановлений такий факт, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частина перша статті 1221 ЦК України визначає, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України).
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Стаття 3 СК України визначає, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року в справі № 686/15993/21 (провадження № 61-5889св22) вказано, що згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Таким чином, обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.
Відмовляючи у задоволені позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів в їх сукупності для висновку про наявність факту проживання однією сім`єю  ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , та, відповідно, для задоволення позову. 
За правилами частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 76, 77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно з частинами першою, другою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності володіла 7/16 частинами домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом, про право на спадщину за законом реєстраційний №5-1239 від 28.08.2007 (а.с.5-6).
Право власності перейшло до позивача в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 про що свідчить свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 від 20.11.2006 (а.с.7)
Іншим власником вказаного домоволодіння є ОСОБА_3 , яка є рідною сестрою ОСОБА_4 та померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.9).
Після її смерті відкрилася спадщина на 7/16 частин домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , що належить померлій на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний №4-1066 виданим Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 27.04.2005 та свідоцтва про право на спадщину за законом реєстраційний №3-4158 виданим Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою від 16.07.84, відповідно до Інформаційної довідки від 30.06.2021 право власності зареєстровано за №3320944.
Позивач звернулася до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.06.2021 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю підтвердження факту проживання позивача з померлою однією сім`єю більше п`яти років.
Позивач зазначає, що вона проживала з померлою ОСОБА_3 з січня 2013 року за адресою: АДРЕСА_1 , вела спільний побут, здійснювала фінансову та фізичну допомогу померлій та піклувалася про неї, проте належних та достатніх доказів на підтвердження вказаного суду не надано та судом не встановлено.
Повно та всебічно дослідивши обставини справи,та перевіривши їх доказами колегія суддів, погоджується з обґрунтованим висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для встановлення факту проживання однією сім`єю.
Допитані в суді першої інстанції свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , на пояснення яких посилається в апеляційній скарзі позивач, а саме: про те, що відповідач мешкав у вказаному домоволодінні, як тимчасовий мешканець на безоплатній основі із обов`язком допомагати по господарству, обґрунтовано не прийнято судом до уваги, оскільки вказане спростовується показами свідків ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та нічим іншим об`єктивно не підтверджується.
Не свідчать про спільне проживання однією сім`єю позивача зі спадкодавцем ОСОБА_3 надані нею квитанції про сплату комунальних платежів, на що апелянт посилається в апеляційній скарзі, оскільки платником комунальних послуг за вказаними чеками значиться саме ОСОБА_3 (а.с.19-22)
Не підтверджуються матеріалами справи і доводи апеляційної скарги про те, що позивачка здійснила поховання спадкодавця за свої кошти, оскільки в довідці, на яку посилається позивач, ОСОБА_3 за власні кошти поховав ОСОБА_10 (а.с.23)
З огляду на вказане матеріали справи не містять доказів на підтвердження проживання позивача зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини за місцем проживання спадкодавця ОСОБА_3 , пов`язаність їх спільним побутом, наявність взаємних прав та обов`язків, що є визначальним у вирішенні питання про спадкування на підставі статті 1264 ЦК України, а тому твердження ОСОБА_1 про неврахування судом обставин їх спільного проживання зі спадкодавцем, пов`язаності їх спільним побутом та існування взаємних прав та обов`язків не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки такі обставини не доведені позивачем належними і допустимими доказами та під час апеляційного перегляду справи заявник вказаний висновок суду першої інстанції не спростувала.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, висновків судів також не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають, а спрямовані на переоцінку доказів,
Висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.
Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 червня 2022 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта 

Судді: М.М. Пищида

О.В.Свистунова