ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 322/34/23                                                Головуючий в 1 інст. Губанов Р.О.
Провадження № 33/807/262/23                                                Доповідач в 2 інст. Рассуждай В.Я.
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       3 березня 2023 року         м. Запоріжжя
Суддя Запорізького апеляційного суду Рассуждай В.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Запорізького апеляційного суду справу про адміністративне правопорушення, за участі захисника – адвоката Шиша А.Б., за апеляційною скаргою захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шиша А.Б. на постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 січня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -

В С Т А Н О В И В:
Згідно постанови суду першої інстанції, встановлено, що 24.12.2022 о 09 год. 45 хв. в Запорізькій області Запорізькому районі на автодорозі між смт Новомиколаївка і с. Софіївка + 500 м ОСОБА_1 , будучи водієм, керував автомобілем ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (результат огляду: проба позитивна 1,10 %), чим порушив п. 2.9 (а) ПДР України. 
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 – адвокат Шиш А.Б. вважає постанову суду першої інстанції незаконною і такою, що підлягає скасуванню.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що постанова суду першої інстанції не містить належного обґрунтування про доведеність вини ОСОБА_1 . 
Суд першої інстанції не перевірив належним чином докази на підтвердження законності вимог працівників поліції, а також щодо дотримання процедури огляду. 
Вважає, що працівниками поліції, автомобіль ОСОБА_1 зупинено було безпідставно. Працівник поліції під час події не назвав причин зупинки, відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». 
Захисник вважає, що зібранні поліцейським докази за участю ОСОБА_1 свідчить про відсутність на відеозаписі інформативності на підтвердження обставин вчиненого ОСОБА_1 діяння.
Відеозаписи, які надані працівником поліції, є недопустимим доказом, оскільки в період з 09:50 до 10:35 годин (45 хвилин) на відеозаписі не зафіксовані обставини, які виправдовують ОСОБА_1 . 
Відеозапис не містить роз`яснення ОСОБА_1 прав і обов`язків особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. ОСОБА_1 в межах вказаного часу прохав працівника поліції доставити його до лікарні для проходження огляду на стан сп`яніння. 
Працівник поліції проігнорував вимоги ОСОБА_1 та вказав, що водій вже визнав результати огляду на місці зупинки. Рекомендував йому підписати протокол без зауважень. Вказана розмова не була зафіксована працівником поліції, оскільки останній незаконно виключив камеру. 
З відеозапису не вбачається наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння, оскільки останній вів себе адекватно, розмовляв зрозуміло, чітко та нормально формулював свої думки, не вказували на сп`яніння рухи тіла. 
Наголошує, що працівником поліції складено направлення на огляд, що підтверджує незгоду ОСОБА_1 із результатами огляду на місці зупинки. 
В протоколі не вказано, які саме матеріали додаються до протоколу, що є істотним процесуальним порушенням. 
Просить постанову районного суду скасувати, а провадження в справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
Заслухавши захисника ОСОБА_1 – адвоката Шиша А.Б., перевіривши матеріали адміністративної справи та розглянувши доводи, наведені в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Під час апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції встановив, що висновки суду першої інстанції з приводу доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є законним та відповідають фактичним обставинам справи. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №178302 (а.с.1) ОСОБА_1 звинувачено в тому, що він 24.12.2022 о 09 год. 45 хв. в Запорізькій області Запорізькому районі на автодорозі між смт Новомиколаївка і с. Софіївка +500 м, будучи водієм, керував автомобілем ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння (результат огляду: проба позитивна 1,10 %), чим порушив п.2.9 (а) ПДР України. В поясненнях до протоколу ОСОБА_1 вказав, що з порушенням згоден. 
Вказане обвинувачення підтверджується сукупністю доказів в справі, зокрема: направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість руху та актом огляду (а.с.2-3), якими встановлено, що ОСОБА_1 під час події мав виражені ознаки алкогольного сп`яніння: різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння очей і обличчя, невиразне мовлення. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки за допомогою приладу «Драгер 6810», яким встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (1,10 проміле). Огляд в закладі охорони здоров`я не проводився у в`язку із відмовою водія; роздруківкою з приладу «Драгер 6810» (а.с.4), якою встановлено, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (1,10 проміле). Вказану роздруківку водій підписав без зауважень; копіями сертифікату і свідоцтва про повірку «Драгер 6810» (5-6); оптичним носієм інформації у вигляді СД-диску (а.с.8), яким підтверджується інкриміновані водієві події. 
Розглядаючи справу стосовно ОСОБА_1 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації стороною захисту наданих їй прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи та прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_1 в рушенні вимог п.2.9а ПДР України, за що передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду і вважає, що матеріли в справі не містять інформації про обставини, які підлягають перевірці в суді апеляційної інстанції відповідно до вимог ст. 294 КУпАП, оскільки вони підтверджують інкриміновані обставини. 
Суд відхиляє апеляційні доводи апелянта, оскільки вони є безпідставними та такими, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Зокрема, доводи апелянта про відсутність доказів винуватості ОСОБА_1 , оскільки переглянутим відеозаписом встановлено, що ОСОБА_1 було зупинено працівником поліції. Під час спілкування поліцейський виявив, що у водія є ознаки алкогольного сп`яніння, зокрема різкий запах алкоголю. На запитання поліцейського про вживання алкоголю, водій відповів, що напередодні вживав алкогольний напій. ОСОБА_1 під час події погодився пройти огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки за допомогою «Драгер 6810». Результат огляду склав – 1,10 проміле, що узгоджується з письмовими доказами в справі. Водій на відеозаписі заявив, що з результатами згоден. Будь-яких заперечень щодо дій працівника поліції та порядку огляду не виражав. 
Апеляційний суд вважає, що вищенаведені обставини, які зафіксовані працівником поліції на технічні засоби кіно і відео зйомки є підставою для єдиного висновку – водій ОСОБА_1 під час події порушив вимоги п. 2.9а ПДР України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. 
Щодо доводів про недопустимість відеозапису події, апеляційний суд зазначає наступне.
Щодо істотних обставин події відеозапис є безперервним. На ньому повністю зафіксовано факт зупинки транспортного засобу, процедуру проходження водієм огляду на стан алкогольного сп`яніння та результат. Відеозапис дійсно зупинявся, але лише на час складання працівником поліції протоколу, тобто вже після того, як в повному обсязі було зафіксовано обставини, які в подальшому і були вказані у протоколі. 
Щодо доводів про те, що працівник поліції діяв в супереч вимогам ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». 
За змістом Закону України «Про правовий режим воєнного стану», а також відповідно до Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою КМУ №573 від 08.07.2020р. 
Згідно з Порядком перевірки документів в осіб, огляду речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, службових приміщень і житла громадян під час забезпечення заходів правового режиму воєнного стану, затвердженим постановою КМУ від 29 грудня 2021р. №1456 уповноважена особа має право зупиняти транспортні засоби та вимагати пред`явлення нею документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, а також документів, що підтверджують відповідне право особи (посвідчення водія, свідоцтво про реєстрацію ТЗ).
Все вищевказане узгоджується з ст. 32, 35 Закону України «Про Національну поліцію».
Отже, за вказаних обставин зупинення поліцейськими автомобіля під керуванням ОСОБА_1 під час воєнного стану і перевірка його документів є законним. 
Доводи про те, що ОСОБА_1 не було роз`яснено прав і обов`язків, апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки ОСОБА_1 самостійно в графі протоколу «…роз`яснено його права та обов`язки …» поставив свій підпис, що свідчить про виконання працівником поліції вимог КУпАП. 
Щодо доводів про те, що під час складання протоколу ОСОБА_1 погодився пройти огляд в закладі охорони здоров`я та заперечував результати «Драгер 6810», то вони повністю спростовані дослідженим в судовому засіданні апеляційного суду, відповідно до якого відразу після проходження огляду ОСОБА_1 погодився із його результатом. Під час складання протоколу на запитання яке вказувати пояснення, працівник поліції роз`яснив ОСОБА_1 , що він може зазначити будь-які пояснення і ОСОБА_1 власноручно зазначив у протоколі, що з відомостями, вказаними у ньому він згоден. Вказане зафіксовано відеозаписом та спростовує будь-які сумніви в тому, що ОСОБА_1 був незгодний із результатом огляду. 
Інших доводів, які б заслуговували на увагу і підтверджували позицію апелянта щодо незаконності постанови судді місцевого суду та наявності підстав для закриття провадження у справі, в апеляційній скарзі не наведено й під час апеляційного перегляду справи не встановлено, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин та не спростовують доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
За результатами апеляційного розгляду підстав для скасування постанови суду та закриття справи щодо ОСОБА_1 на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП не встановлено, а відтак апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
На підставі зазначеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Шиша А.Б., залишити без задоволення.
Постанову Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 27 січня 2023 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                         В.Я. Рассуждай

Дата документу  Справа № 322/34/23