ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 609/1425/20	Головуючий у 1-й інстанції Катерняк О.М. 	
Провадження № 22-ц/817/43/23 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2023 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Дідух М.Є. 
                                       учасників справи -представника ПАТ «Національна                                         акціонерна страхова компанія «Оранта» - Ващука                                         Я.С. ,        представника ОСОБА_1 - адвоката                                                 Костюк Т.П.;позивача ОСОБА_2 та його                                                 представника - адвоката Сідорової І.А. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №609/1425/20 за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Костюк Тетяна Петрівна на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та Моторно-транспортне бюро України, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ухваленого суддею Катерняк О.М., повний текст рішення складено 5 вересня 2022 року, - 

                                       ВСТАНОВИВ:      
        У грудні 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
       В обгрунтування вимог посилався на те, що він є власником транспортного засобу – автобуса марки Mercedes-Benz Sprinter 311-2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який він використовував у підприємницькій діяльності – наданні послуг з внутрішніх перевезень пасажирів автобусами. 06 січня 2019 року о 18:00 годині сталася дорожньо-транспортна пригода, в якій належний йому автомобіль зазнав механічних пошкоджень. 06 січня 2019 року ОСОБА_1 рухаючись своїм автомобілем марки BMW 323і, по автодорозі Р-26 Остріг-Кременець в с. Бірки Шумського району Тернопільської області, не впорався із керуванням, внаслідок чого допустив занос задньої частини автомобіля з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху та зіткненням із належним йому транспортним засобом під керуванням водія ОСОБА_3 . 
       Відповідно до висновку судової товарознавчої експертизи № 8871 від 10 квітня 2020 року, що проведена Волинським відділенням Львівського НДІСЕ, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля становить 371331 грн. 37 коп., ринкова вартість цього ж автомобіля до його пошкодження станом на день ДТП складала 302479 грн. 00 коп. Вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує ринкову вартість автомобіля до його пошкодження, тому його ремонт є економічно необґрунтованим, а транспортний засіб вважається фізично знищеним. Згідно із звітом № 94/37 дослідження спеціаліста-автотоварознавця від 16 вересня 2020 року, ринкова вартість працездатних та ліквідних складових означеного транспортного засобу, визначена витратним підходом, становить 130253 грн. 30 коп.; ринкова вартість працездатних та ліквідних складових означеного транспортного засобу, визначена порівняльним підходом – 110046 грн. 80 коп. Усереднена вартість працездатних та ліквідних складових пошкодженого транспортного засобу становить 120150 грн. 05 коп. Відповідно до акта прийому-передачі виконаних послуг № 144 від 06 січня 2019 року, що складений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 , витрати на евакуацію пошкодженого транспортного засобу з місця ДТП становлять 9800 грн. 00 коп. Отже, сума відшкодування майнової шкоди становить 192128 грн. 95 коп.
       Вважає, що з ПАТ «НАСК «Оранта» як зі страховика підлягає до стягнення частина майнової шкоди в розмірі 99940 грн., решта майнової шкоди в розмірі 92638 грн. 95 коп. підлягає до стягнення з ОСОБА_1 . 
       Окрім того зазначає, що враховуючи характер та обсяг страждань і немайнових втрат, яких він зазнав та з огляду на обставини ДТП та її наслідки, необхідно стягнути з ОСОБА_1 в порядку відшкодування заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 50000 грн. 
       Також просить стягнути 2421 грн. 28 коп. за сплату судового збору, 5500 грн. витрат на професійну правничу допомогу та 2350 грн. за дослідження спеціаліста-товарознавця для визначення вартості заподіяної шкоди.
       05 травня 2022 року позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву про зменшення позовних вимог. Посилався на те, що ринкова вартість автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter 311-2.2 CDI, 2003 року випуску, після ДТП, яка відбулася 06 січня 2019 року, станом на 06 січня 2019 року визначена означеним висновком експерта у розмірі 161966 грн. Позивач вважає, що розмір майнової шкоди становить 150313 грн. Просить стягнути в його користь з ПАТ «НАСК «Оранта» страхове відшкодування в розмірі 99490 грн., з ОСОБА_1 стягнути 50823 грн. в рахунок завданої майнової шкоди та 50000 грн. моральної (немайнової) шкоди та понесені ним судові витрати.
       Рішенням Шумського районного суду від 25 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.
       Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, 7-Д, код ЄДРПОУ 00034186) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) - 99490 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста дев`яносто) гривень 00 коп. страхового відшкодування.
       Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 50823 (п`ятдесят тисяч вісімсот двадцять три) гривні 00 коп. завданої майнової шкоди та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень грошового відшкодування завданої моральної шкоди.
       Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д, код ЄДРПОУ 00034186) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 994 (дев`ятсот дев`яносто чотири) гривні 95 коп. сплаченого позивачем судового збору.
       Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 1008,18 (одна тисяча вісім) гривень 18 коп. сплаченого позивачем судового збору.
       Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м. Київ, вул.Здолбунівська, 7-Д, код ЄДРПОУ 00034186) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1704 (одна тисяча сімсот чотири) гривні 74 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5116 (п`ять тисяч сто шістнадцять) гривень 01 коп.
       Стягнуто з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) витрати на проведення експертного дослідження у розмірі 1727 (одна тисяча сімсот двадцять сім) гривень 39 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 5183,99 (п`ять тисяч сто вісімдесят три) гривні 99 коп.
       Повернуто ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) 418 (чотириста вісімнадцять) гривень 17 коп. зайво сплаченого судового збору.
Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ “НАСК “Орната” подало апеляційну скаргу на рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2022 року року про скасування рішення суду та відмову у задоволенні позовних вимог.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а обставини, викладені в рішенні суду, є надуманими, недоведеними, та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи .
Посилається на те, що висновки суду суперечать інформації, зазначеній позивачем у позовній заяві та письмовим доказам, які знаходяться в матеріалах цивільної справи, а саме: змісту висновку експерта за результатами проведеної судової авто товарознавчої експертизи №8871 від 10 квітня 2020 року за клопотанням позивача від 31.03.2021 року та ухвалі Білогірського районного суду Хмельницької області від 04 січня 2021 року по справі №669/1178/20 (Провадження №1-кс/669/8/21), у якій зазначено: «позивач у судовому засіданні зазначив, що автомобіль «Mercedes-Benz» 311- 2.2 CDI р. н. НОМЕР_1 на даний час відремонтовано, тому доцільність для надання експерту вказаного автомобіля для огляду немає». 
Зазначає, що Шумському районному суду Тернопільського області із 11.03.2020 року було відомо про те, що автомобіль «Mercedes-Benz» Sprinter 311», р.н. НОМЕР_4 , який належить позивачу, вже був відремонтований та знаходився у технічно справному стані, що давало змогу йому здійснювати підприємницьку діяльність автомобілем «Mercedes-Benz» Sprinter 311», у вигляді перевезення пасажирів та багажу за маршрутом "Хмельницький - Кременець".
       Вважає, що оскільки автомобіль «Mercedes-Benz» Sprinter 311», р.н. НОМЕР_4 фактично відновлений, розмір збитку, про відшкодування якого просить позивач, повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів або як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. Однак, позивач, розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт та що саме ним ці витрати понесені, суду не надав, а тому в задоволенні позову слід відмовити.
Із апеляційною скаргою на рішення суду звернувся також ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Костюк Т.П. У своїй апеляційній скарзі просить змінити рішення Шумського районного суду від 25 серпня 2022 року, в частині стягнення з нього моральної шкоди та стягнути з нього 5000 грн. завданої моральної шкоди. Посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто завищений розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн. При визначенні розміру моральної шкоди не було враховано те, що позивач при настанні ДТП не перебував за кермом пошкодженого транспортного засобу, який належить йому, а за кермом перебував водій ОСОБА_5 . Ні позивач, ні водій, який керував транспортним засобом, що належить позивачу, не отримували фізичних травм, чи іншого ушкодження здоров`я. Окрім того, позивач у період всього розгляду справи судом був працездатний та здійснював свою господарську діяльність по перевезенню пасажирів на іншому транспортному засобі, отже, й отримував дохід.
       Зазначає, що суд помилково взяв до уваги твердження позивача про те, що йому було спричинено душевні страждання, оскільки він витрачав час та кошти на судове провадження, проведення експертних досліджень матеріальної шкоди та участі в численних судових засіданнях, які не відбувались чи відкладались з вини відповідачів, та позивачем було неодноразово подані клопотання про відкладення розгляду справи, та, крім того, термін розгляду справи не залежав від відповідача ОСОБА_1 , оскільки дати призначення справи до розгляду визначалися судом. 
Вважає, що стягнена судом першої інстанції моральна шкода на користь позивача в сумі 50 000,00 грн. майже рівноцінна розміру майнової шкоди, що стягується із нього в сумі 50823,00 грн., що також свідчить про неповне врахування судом характеру та обсягу заподіяних позивачу моральних страждань. Розмір моральної шкоди у цій справі не може бути більшим аніж 5000,00 грн. 
У відзиві на апеляційні скарги позивач ОСОБА_2 просить апеляційні скарги ПАТ “Національна акціонерна страхова компанія “Оранта” та ОСОБА_1 залишити без задоволення та стягнути на його користь понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 8000 грн. 
Посилається на те, що суд першої інстанції на законних підставах визначив суму майнової шкоди на підставі висновків судових експертиз, наявних у матеріалах справи, страховою компанією не надано висновку експертизи на спростування вказаних висновків та не доведено в інший спосіб того факту, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля була меншою, ніж вартість автомобіля до ДТП. Інший відповідач - ОСОБА_1 погодився із висновком суду в частині розміру майнової шкоди. 
Щодо посилання відповідача ОСОБА_1 на завищений розмір моральної шкоди, то вважає їх необгрунтованими. Його транспортний засіб, який він використовував у підприємницькій діяльності, є фізично знищеним, що призвело до порушення його нормального ритму життя. Пройшло чотири роки з часу ДТП, однак, до цього часу від ОСОБА_1 він не отримав відшкодування чи вибачення. 
Під час розгляду справи в апеляційному суді представник ПАТ “НАСК “Оранта” підтримав вимоги апеляційної скарги та визнав вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 .         Вважає, що рішення суду підлягає скасуванню та відмові у позові щодо вимог до ПАТ “НАСК “Оранта” з підстав, наведених в апеляційній скарзі ПАТ “НАСК “Оранта”, оскільки позивачем не доведено належними доказами реальних витрачених матеріалів і проведених робіт, затрачених на ремонт автомобіля, що відповідає правовим висновкам Верховного Суду у справах №922/4013/17 (постанова від 25.07.2018 року); № 753/19288/14-ц (провадження №619687св18) у постанові від 30 жовтня 2019 року; та від 25 березня 2019 року у справі №591/3152/16-ц (провадження №61-20779св18), де вказано, що судова експертиза не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у висновку експерта зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Розмір витрат позивача на правову допомогу у суді апеляційної інстанції не відповідає вимогам закону.
       Представник відповідача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу в її межах, посилаючись, що судом неповно з`ясовані обставини справи щодо завданої моральної шкоди позивачу, розмір якої є завищеним і підлягає зменшенню до 5000 грн. Розмір витрат позивача на правову допомогу у суді апеляційної інстанції є також явно завищеним та не відповідає складності справи.
Позивач ОСОБА_2 та його представник апеляційних скарг не визнали, рішення суду вважають законним і обґрунтованим, та таким, що не підлягає скасуванню чи зміні з мотивів, наведених в апеляційних скаргах відповідачів. Разом із тим, повідомили, що спірний автомобіль було відремонтовано через 1 рік і 2 місяці після ДТП із затратою значно більших коштів, ніж вказано у вимогах про стягнення страхового відшкодування за фізично знищений транспортний засіб та спричиненої матеріальної шкоди. 
       Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, апеляційні скарги та відзив на апеляційні скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, відзиву на апеляційні скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ “НАСК “Оранта” не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до часткового задоволення .
Згідно із ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені всудовому засіданні.
       Рішення суду в частині стягнення із відповідачів матеріальної шкоди таким вимогам відповідає. 
Судом встановлено, що 06.01.2019 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки BMW 323i, державний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до копії постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 29.03.2019, яка набрала законної сили 08.04.2019 (а.с. 18 т. 1), вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у тому, що він 06.01.2019 о 18:00 год. по автодорозі Р-26 Остріг-Кременець в с.Бірки Шумського району, керуючи автомобілем BMW 3231, не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого допустив занос задньої частини автомобіля з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем Мерседес-Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, доведена належно складеним протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №543927 та постановою про закриття кримінального провадження. Провадження в справі про зазначене адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
Відповідно до копії витягу з рішення Державної служби України з безпеки на транспорті (УКТРАНСБЕЗПЕКА) № 884 від 07.09.2017 року вбачається, що позивачу - фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 видано ліцензію на внутрішні перевезення пасажирів автобусами.
01 січня 2019 року між замовником ОСОБА_2 та виконавцем ТОВ «Кременецьке АТП» укладено Договір № 18 про надання автопідприємством послуг з обслуговування автомобільного транспорту, на строк з 01.01.2019р. до 31.12.2019р., на предмет надання виконавцем послуги по забезпеченню замовника щоденним медичним контролем, інструктажем водіїв автотранспорту при виїзді на лінію.
З копії витягу з Дозволу на перевезення пасажирів на міжміському міжобласному автобусному маршрутів загального користування серії НМ № 000125, виданого Державною службою України з безпеки на транспорті 02.04.2018 року слідує, що ФОП ОСОБА_2 надано такий дозвіл на міжміський вид маршруту Кременець-Хмельницький терміном дії 02.02.2018 – 01.02.2023.
       03 липня 2018 року укладено Трудовий договір між ФОП ОСОБА_2 та водієм ОСОБА_3 про виконання перевезень пасажирів, з визначенням обов`язків водія, оплатою праці водія, матеріальне і соціально-побутове забезпечення водія, відповідальність сторін, строк дії договору 5 років.
На момент скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність винуватця дорожньо-транспортної пригоди за шкоду заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб внаслідок експлуатації транспортного засобу BMW-323i, д.н.з. НОМЕР_5 , 1999 року випуску, була застрахована відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в ПАТ «НАСК «ОРАНТА», відповідно до полісу № АМ/5722280 строком дії з 00 год.00 хв. 07.04.1018 до 06.04.2019 включно, з лімітом відповідальності страховика: за виконання шкоди заподіяної майну 100000 грн., франшиза встановлена в розмірі 510 грн.
16 січня 2019 року ОСОБА_2 подане повідомлення про ДТП НАСК «Оранта» за участі автомобіля BMW-323i, р.н НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля Mercedes Sprinter, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 
23 січня 2019 року НАСК «Оранта» складено протокол (Акт) огляду транспортного засобу Mercedes-Benz Sprinter 311, р.н. НОМЕР_1 , 2003 року випуску, який знаходився на штрафмайданчику в м. Шумськ, з переліком пошкоджень.
06 лютого 2019 року ОСОБА_2 подав до НАСК «Оранта» заяву про страхове відшкодування за договором обов`язкового (добровільного) страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Своїм листом № 113-09 від 12.03.2019 року НАСК «Оранта» повідомила ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що не вбачає підстав для визнання події страховим випадком та змушена відмовити в проведенні виплати страхового відшкодування, оскільки до НАСК «Оранта» не надано підтвердження, що транспортний засіб BMW-323i, р.н НОМЕР_5 , було ввезено на митну територію України ОСОБА_1 , у НАСК «Оранта» відсутні докази, що водій ОСОБА_1 правомірно володів транспортним засобом на момент настання ДТП та його відповідальність була застрахована за договором АМ/5722280, а т/з був забезпечений в розумінні вимог Закону.
06 січня 2019 року між виконавцем ФО-П ОСОБА_4 та замовником ФО-П ОСОБА_2 було укладено Договір № 167 на предмет надання послуг евакуатора. Відповідно до Рахунку 144 вартість перевезення евакуатором автобуса Mercedes-Benz НОМЕР_1 складає 9800 грн.
Ухвалою Шумського районного суду Тернопільської області від 27.11.2019 року у цивільній справі № 609/721/19 призначено автотоварознавчу експертизу, проведення якої доручено Волинському відділенню Львівського НДІСЕ, з визначенням ряду питань.
Відповідно до Висновку експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ № 8871 від 10.04.2020р. вбачається, що: 1.1. Виходячи з наданих судом матеріалів, на підставі п. 4.7 «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», в даному випадку технічно можливе проведення відновлювального ремонту автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter 311-2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , але оскільки вартість відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311-2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 07.01.2019 року, більша ніж його ринкова вартість до пошкодження, тому, на підставі п. 4.6 «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», проведення відновлювального ремонту автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311-2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є економічно недоцільним; 1.2. На підставі по 4.3 «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», внаслідок ДТП 06.01.2019р., здійснено фізичне знищення автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter 311-2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ; 2. Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Mercedes-Benz Sprinter 311-2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 07.01.2019 року, виходячи з наданих судом матеріалів, складає: 302479 грн.
Відповідно до Звіту № 94/37 дослідження спеціаліста-автотоварознавця, для визначення ринкової вартості залишків працездатних та ліквідних складових пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311-2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , бус пасажирський, що належить ОСОБА_2 , складеного 16 вересня 2020 року ПП ОСОБА_6 слідує, що вартість матеріального збитку, завданого власникові автомобіля MERCEDES-BENZ Sprinter 311-2/2 CDI, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті його пошкодження при ДТП, з урахуванням залишків працездатних та ліквідних складових автомобіля, придатних для подальшої експлуатації, становитиме: 175814 грн. 50 коп.
Згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_6 вбачається, що власником транспортного засобу MERCEDES-BENZ 311, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_2 .
Із Полісу № АМ8698806, укладеного, але недіючого станом на 20.01.2021 року, вбачається, що транспортний засіб BMW 323, державний номер НОМЕР_5 застраховано в ПрАТ «Євроінс Україна».
Відповідно до Зведеної таблиці даних попереднього розрахунку розміру матеріального збитку Дослідження № ВО 8927 ВС, складеного представником НАСК «Оранта» 15.10.2019 року, вбачається, що розмір збитку становить 75006 грн. 61 коп.
Відповідно до Полісу № 8698806 слідує, що транспортний засіб BMW 323i, реєстраційний номер НОМЕР_7 було застраховано ОСОБА_1 в ПрАТ «СК «Євроінс Україна», з лімітом відповідальності страховика: за виконання шкоди, заподіяної майну 100000 грн., франшиза встановлена в розмірі 2000 грн.
Постановою Білогірського районного суду Хмельницької області №669/1178/20 від 04.01.2021 року накладено арешт на транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ», моделі «311D», типу – АВТОБУС АВТОБУС-D, 2003 року випуску, жовтого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , та дозволено його зберігання на території Білогірського ВП Красилівського ВП ГУНП в Хмельницькій області до прийняття кінцевого рішення по кримінальному провадженню №12020240090000134.
Відповідно до Висновку експерта Волинського відділення Львівського НДІСЕ за результатами проведення додаткової судової транспортно-товарознавчої експертизи № 8816 від 23.03.2020 року, вбачається, що: Ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311-2.2 CDI 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулася 06 січня 2019 року, станом на 06 січня 2019 року, виходячи з наданих судом матеріалів, складає 161966,00 грн.
Згідно зі ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст. 4, ч.1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В силу положень ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Відповідно до передбачено ст.ст.79, 80 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
У відповідності до частини 6 статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Законодавець виключає збирання доказів судом, що стосується предмета спору, з власної ініціативи, за винятком витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом, як передбачено частиною 7 статті 81 ЦПК України.
Підстави та умови відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду встановлені ст.ст. 22, 23 та Главою 82 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
       Судом встановлено, що 06 січня 2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу марки BMW 323i, державний номер НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Відповідно до копії постанови Шумського районного суду Тернопільської області від 29.03.2019, яка набрала законної сили 08.04.2019, вина ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, а саме у тому, що він 06.01.2019 о 18:00 год. по автодорозі Р-26 Остріг-Кременець в с.Бірки Шумського району, керуючи автомобілем BMW 3231, не впорався з керуванням автомобіля, внаслідок чого допустив занос задньої частини автомобіля з подальшим виїздом на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з автомобілем Мерседес-Бенц, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні ушкодження, доведена належно складеним протоколом про адміністративне правопорушення серії АП2 №543927 та постановою про закриття кримінального провадження. Провадження в справі про зазначене адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 закрито у зв`язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення.
       На час розгляду справи в суді дана постанова є чинною, не скасовувалася, тому факт вини водія ОСОБА_1 в настанні дорожньо-транспортної пригоди 06.01.2019 року є встановленим.
       Позивач ОСОБА_2 є власником автомобіля Мерседес-Бенц, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 06.01.2019 керував водій ОСОБА_3 на підставі трудового договору.
       Автомобілем марки BMW 323i, державний номер НОМЕР_5 , на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди 06.01.2019 керував ОСОБА_1 /а.с.18/.
       За змістом п.2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
       Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.
       06.01.2019 у ОСОБА_1 був наявний реєстраційний документ на транспортний засіб марки BMW 323i, державний номер НОМЕР_5 , та посвідчення водія, що відповідно до законодавства України є достатньою підставою для керуванням ним.
        ОСОБА_1 є належним відповідачем по справі.
       Частиною 2 статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Відповідно до положення ст.1192 ЦК України суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати їй в натурі (передати річ того ж роду і тієї ж якості, полагодити пошкоджену річ, тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір таких збитків підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення втраченої речі. 
       Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Із змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами виникли правовідносини з приводу відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, які регулюються Главою 67 Цивільного кодексу України, Законами України «Про страхування», «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон №1961-IV).
       Відповідно до ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.
       Згідно зі ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
       Згідно зі статтею 6 Закону №1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
       Відповідно до пункту 22.1 статті 22 цього ж Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
       Відповідно до статей 28, 29 Закону №1961-IV шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. 
       Відповідно до ст.30 Закону №1961-IV транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
       Положеннями ст.34 Закону №1961-IV встановлено, що страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
       Відповідно до ст.35 Закону №1961-IV, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
       Положеннями ст.36 Закону №1961-IV зобов`язано страховика (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.
       Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи № 8871 від 10 квітня 2020 року, що проведена Волинським відділенням Львівського НДІСЕ, вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz 311 - 2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 371 331 грн. 37 коп.; ринкова вартість цього ж автомобіля до його пошкодження станом на день дорожньо-транспортної пригоди складала 302 479 грн 00 коп.
       Вартість відновлювального ремонту автомобіля перевищує ринкову вартість автомобіля до його пошкодження, а тому відповідно до положень ст. 30 Закону № 1961-IV його ремонт є економічно необгрунтованим, а транспортний засіб вважається фізично знищеним.
       Згідно з висновком додаткової судової транспортно-товарознавчої експертизи № 8816 від 23 березня 2022 року, що проведена Волинським відділенням Львівського НДІСЕ, ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311 - 2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06 січня 2019 року, станом на 06.06.2019 становить 161966 грн. 00 коп. 
       Майнова шкода завдана позивачу складає: 302479 грн. (вартість ТЗ до ДТП) – 161966 грн. (вартість залишків ТЗ після ДТП) + 9800 грн. (вартість витрат на евакуацію) = 150313 грн.
       Отже, правильним є висновок суду про доведеність факту настання страхового випадку та завдання позивачу майнової шкоди, внаслідок знищення транспортного засобу у розмірі 150313 грн.
       Як було встановлено судом, цивільно-правова відповідальність володільця транспортного засобу марки BMW-323i, д.н.з. НОМЕР_5 , була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА». Договір страхування посвідчено полісом № АМ/5722280, який був чинний станом на 06.01.2019 (а.с.20) . 
       Позивач своєчасно після скоєння відповідачем ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди звернувся з відповідною заявою до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» про виплату страхового відшкодування, проте «НАСК «ОРАНТА» не виконала свої зобов`язання щодо виплати позивачу страхового відшкодування, мотивуючи тим, що не вбачає підстав для визнання події страховим випадком, оскільки до НАСК «Оранта» не надано підтвердження, що транспортний засіб BMW-323i, р.н НОМЕР_5 , було ввезено на митну територію України ОСОБА_1 , а також, що у НАСК «Оранта» відсутні докази, що водій ОСОБА_1 правомірно володів транспортним засобом на момент настання ДТП та його відповідальність була застрахована за договором АМ/5722280, а т/з був забезпечений в розумінні вимог Закону. 
       Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що відмова ПАТ «НАСК «ОРАНТА» у виплаті страхового відшкодування позивачу суперечить вимогам Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
       Згідно з п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» забезпеченим транспортним засобом є транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
       Відповідно до п. 1.4 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» особами, відповідальність яких застрахована, вважаються страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.
       Відповідно до частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права.         Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
       Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є не лише його власник, але й інша фізична чи юридична особа, яка на відповідній правовій підставі володіє цим об`єктом. При цьому, вирішуючи питання про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, національні суди повинні встановити, хто та на якій правовій підставі володіє відповідним транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
       За змістом частини 5 статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.
       ПАТ «HACK "Оранта" не доведено заволодіння застрахованим автомобілем BMW 323і, реєстраційний номер НОМЕР_5 водієм ОСОБА_1 неправомірно, а тому доводи страховика про відсутність права вказаного відповідача на управління зазначеним транспортним засобом на момент скоєння ним ДТП та підстав для виплати страхової суми страховою компанією, яка застрахувала цей автомобіль, суд першої інстанції обґрунтовано відкинув.
       Внаслідок настання страхового випадку, яким є дорожньо-транспортна пригода, між ОСОБА_2 , як потерпілою особою, та ПАТ «НАСК «ОРАНТА», як страховиком, виникли правовідносини, які врегульовані нормами глави 67 ЦК України "Страхування" та спеціальним нормативно-правовим актом - Законом України "Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів".
       Обов`язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов`язаною особою, внаслідок заподіяних відповідачем ОСОБА_1 у результаті ДТП збитків, є ПАТ «НАСК «ОРАНТА».
       Враховуючи те, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 на час настання страхового випадку була застрахована у ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на підставі полісу страхування цивільно-правової відповідальності, позивач правомірно звернувся до цієї страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування за полісом.
       Обґрунтованим є твердження суду першої інстанції, що оскільки страховим полісом встановлено страхову суму (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну в розмірі 100000 грн. з франшизою 510 грн., то стягненню з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» підлягає сума 99490 грн.
       Разом з тим пунктом 16.6 статті 36 цього Закону передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.
       Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
       Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.
       Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
       Оскільки дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача ОСОБА_1 , суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що з нього слід стягнути на користь позивача суму майнової шкоди в розмірі 50823,00 грн. (майнова шкода 150313 грн. – 99490 грн. (частина майнової шкоди, що підлягає стягненню зі страховика (страхове відшкодування) = 50823 грн.).
       Колегія суддів не може прийняти до уваги твердження апеляційної скарги ПАТ “НАСК “Оранта”, що спірний автомобіль позивача «Mercedes-Benz» Sprinter 311» був відремонтований та знаходився у технічно справному стані, та, що позивач здійснював підприємницьку діяльність вказаним автомобілем, що, на думку ПАТ “НАСК “Оранта” спростовує висновки експертизи про фізичне знищення даного автомобіля.
       Відповідно до статті 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в чинній редакції транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця ДТП.
       Отже, для визнання автомобіля фізично знищеним згода власника транспортного засобу фактично не потрібна, оскільки вказівку на це вилучено із вказаної статті Закону, а пункт 30.3 - взагалі виключено.
       Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 8871 від 10 квітня 2020 року була встановлена вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Mercedes-Benz 311 - 2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 - 371 331 грн. 37 коп., а ринкова вартість цього ж автомобіля до його пошкодження станом на день дорожньо-транспортної пригоди складала 302 479 грн 00 коп. За таких обставин, оскільки витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до ДТП, суд обґрунтовано погодився із висновком даної експертизи про фізичне знищення вищевказаного транспортного засобу. Інших експертних висновків на спростування вартості відновлювального ремонту автомобіля та його вартості ПАТ “НАСК “Оранта” не подала ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду. А тому доводи ПАТ “НАСК “Оранта” про фактичний ремонт вказаного автомобіля позивачем не мають правового значення для вирішення даного спору, оскільки проведення такого економічно невигідного ремонту, який є більш економічно затратним для позивача, аніж сума страхового відшкодування, не порушує права страховика.
       Враховуючи викладене, у справі, яка переглядається, у страховика виник обов`язок з відшкодування різниці між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, яка судом правильно визначена із врахуванням експертних висновків - судової автотоварознавчої експертизи № 8871 від 10 квітня 2020 року, яким встановлена вартість автомобіля Mercedes-Benz 311 - 2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 до його пошкодження станом на день дорожньо-транспортної пригоди - 302 479 грн 00 коп та висновку додаткової судової транспортно-товарознавчої експертизи № 8816 від 23 березня 2022 року, що проведена Волинським відділенням Львівського НДІСЕ, яким визначено, що ринкова вартість автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 311 - 2.2 CDI, 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , після дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 06 січня 2019 року, станом на 06.06.2019 становить 161966 грн. 00 коп. Отже, майнова шкода, завдана позивачу складає 150313 грн. = 302479 грн. (вартість ТЗ до ДТП) – 161966 грн. (вартість залишків ТЗ після ДТП) + 9800 грн. (вартість витрат на евакуацію).
        Безпідставними вважає колегія суддів посилання ПАТ “НАСК “Оранта”, що позивач не надав доказів на підтвердження розміру витрат на відновлювальний ремонт та що саме ним ці витрати понесені, оскільки сума майнової шкоди за фізично знищений автомобіль вірно визначена судом на підставі висновків судових експертиз, наявних у матеріалах справи. Окрім того, страховою компанією не надано висновку експертизи на спростування вказаних висновків та під час розгляду справи не доведено, що вартість ремонту пошкодженого автомобіля була меншою, ніж різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП.
Не заслуговують на увагу апеляційного суду аргументи ПАТ “НАСК “Оранта” про неврахування судом правових висновків Верховного Суду у справах №922/4013/17 (постанова від 25.07.2018 року); № 753/19288/14-ц (провадження №619687св18) (постанова від 30 жовтня 2019 року); та у справі №591/3152/16-ц (провадження №61-20779св18) — постанова Верховного Суду від 25 березня 2019 року, де вказано, що судова експертиза не є визначальним доказом розміру завданих збитків, оскільки у висновку експерта зазначені лише можливі витрати, які можуть бути понесені позивачем. Фактичні обставини вищевказаних справ стосуються визначення розміру відновлювального ремонту пошкоджених під час ДТП автомобілів, і є відмінними від обставин даної справи про відшкодування шкоди фізично знищеного автомобіля позивача.
Однак, колегія суддів не може у повній мірі погодитися із висновками суду щодо задоволення вимоги позивача про стягнення з відповідача ОСОБА_1 моральної шкоди у сумі 50000 грн. При цьому апеляційний суд виходить з наступного. 
       Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
       Згідно з положеннями ч.1 ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку з між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
       Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого порушеного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Відповідно до положень статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
       Згідно з положеннями статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (у тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
       Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.
       Зазначені висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц.
       Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
       Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
       При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
       Вказані висновки викладено у постанові Верховного Суду від 10 серпня2022 року у справі № 635/6868/16-ц.
       При розгляді справи суд з`ясовує: наявність самої моральної шкоди та її вплив на життя позивача; факт вчинення протиправних дій відповідачем та його вину; зв`язок між дією (бездіяльністю) відповідача та моральною шкодою, яку поніс позивач; обґрунтованість суми компенсації моральної шкоди.
       Тобто, відшкодування моральної шкоди передбачають необхідність встановлення певних обставин, а саме протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди та зв`язок цих протиправних дій чи бездіяльності заподіювача шкоди із самою шкодою, майновою чи моральною.
       Вказані висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 761/28949/17.
       Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       На підтвердження наявності підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди, позивач вказував, що внаслідок винних дій ОСОБА_1 під час ДТП було пошкоджено його транспортний засіб, який він використовував у підприємницькій діяльності та отримував дохід, що призвело до порушення нормального ритму життя. Позивач вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_1 в порядку відшкодування заподіяної йому моральної шкоди суму в розмірі 50000 грн.
        Разом з цим, колегія суддів вважає, що позивачем не додано об`єктивних доказів на підтвердження зазначених вимог про заподіяння моральної шкоди саме у розмірі 50000 грн.
        По своїй суті зобов`язання з компенсації моральної шкоди є досить специфічним, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, яка завдала моральної шкоди, може бути: договір цієї особи з потерпілим, у якому сторони домовилися, зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; у випадку, якщо не досягли домовленості, рішення суду, у якому визначені спосіб і розмір такої компенсації (висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, сформульований у постанові від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц).
       Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін «інші обставини, які мають істотне значення» саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат.
       Подібний висновок вкладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року у справі № 477/874/19.
       Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати. 
       Отже, при визначенні розміру моральної шкоди, судом було неповно враховано обставини справи, а саме, що спірний автомобіль було відремонтовано позивачем через рік і два місяці після ДТП і позивач продовжував використовувати його для здійснення підприємницької діяльності, що підтверджується як матеріалами справи, так і поясненнями позивача у судовому засіданні апеляційного суду, а також, судом не враховано принцип співмірності моральної шкоди із спричиненою матеріальною шкодою, тому, виходячи із вимог розумності та справедливості, колегія суддів вважає, що достатнім грошовим відшкодуванням позивачу моральної шкоди буде 10000 грн. 
       Відповідно до ч.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.1, 3 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
       А тому рішення суду, у відповідності до вимог п.1,3 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підлягає зміні в частині стягнення моральної шкоди із зменшенням розміру моральної шкоди з ОСОБА_1 на користь позивача з 50000 грн. до 10000 грн.
       Щодо заявленого у відзиві клопотання ОСОБА_2 про стягнення із відповідачів витрат на професійну правничу допомогу у даній справі, то колегія суддів зазначає наступне.
       Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
       Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
       На підтвердження понесених судових витрат на професійну правову допомогу представником ОСОБА_2 адвокатом Сідоровою І.А. надано належним чином завірену копію договору №80 від 23 жовтня 2022 року про надання правової допомоги, Додаткову угоду №4 до договору №80 про надання правової допомоги та розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу .
       Згідно розрахунку розміру гонорару за правничу допомогу, надану ОСОБА_2 адвокатом Сідоровою І.А., розмір понесених витрат на правову допомогу становить 8000 грн., що включає підготовку відзиву на апеляційні скарги та представництво інтересів клієнта у суді апеляційної інстанції.
       Положення частин першої та другої статті 137 ЦПК України кореспондуються із європейськими стандартами, зокрема, пунктом 14 Рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам Щодо шляхів полегшення доступу до правосуддя №R (81) 7 передбачено, що за винятком особливих обставин, сторона, що виграла справу, повинна в принципі отримувати від сторони, що програла відшкодування зборів і витрат, включаючи гонорари адвокатів, які вона обґрунтовано понесла у зв`язку з розглядом.
       Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
       Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (ч.1 ст.1 Закону України Про адвокатуру і адвокатську діяльність ).
       Відповідно до статті 19 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
       Статтею 30 зазначеного Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
       Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
       При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
       Відповідно до статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
       Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі Баришевський проти України (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі Двойних проти України (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі Меріт проти України (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
       Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
       Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
       При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
       Суд також враховує положення ч.6 ст.137 ЦПК України, за якими обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
       Відповідно до ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
       Так, під час розгляду справи в апеляційному суді, у судовому засіданні представниками ПАТ “НАСК “ОРАНТА” та відповідача ОСОБА_1 заявлено невідповідність розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, та їх зменшення.
       Крім того, колегія суддів звертає увагу, що дана справа є незначної складності, відноситься до малозначних справ, апеляційна скарга ПАТ “НАСК “ОРАНТА” залишена без задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, тому клопотання ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу слід задовольнити частково, зменшивши їх розмір до 5000 грн та стягнути з ПАТ “НАСК “ОРАНТА” 4000 грн на відшкодування таких витрат, а з ОСОБА_1 - 1000 грн. 
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 цієї статті, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п.п. «в» п.4 ч.1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд вважає, що з ОСОБА_2 слід стягнути в користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 994 грн. за розгляд справи в апеляційному суді.
       Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-
постановив:
       Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства “Національна акціонерна страхова компанія “Оранта” залишити без задоволення .
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Костюк Тетяна Петрівна, задовольнити частково.
       Рішення Шумського районного суду Тернопільської області від 25 серпня 2022 року в частині стягнення моральної шкоди - змінити, зменшити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), з 50000 грн. до 10 000 грн.
       Зменшити суму стягнутого судового збору із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ), із 1008,18 грн до 806,54 грн 
       В іншій частині рішення суду залишити без змін.
       Стягнути з публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (02081, м.Київ, вул.Здолбунівська, 7-Д, код ЄДРПОУ 00034186) в користь в користь ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_8 , АДРЕСА_3 , витрати на правову допомогу у розмірі 4000 грн.
       Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) в користь ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) витрати правову допомогу у розмірі 1000 грн. 
       Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 994 грн за розгляд справи в апеляційному суді.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, окрім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 25 січня 2023 року.

Головуючий Дикун С.І. 

Судді: Парандюк Т.С.

                                                                               Храпак Н.М.