П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/12903/22	
Головуючий в 1 інстанції: Тарасишина О.М.
          
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі: головуючої судді – Зуєвої Л.Є.,
суддів: Коваля М.П., Турецької І.О.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Одеської митниці на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2022 року у справі за позовом Приватного підприємства “ГЕЛІОС-ВАН” до Одеської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості, карток відмови,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача та просив визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2022/000360 від 09.07.2022 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200136/2 від 09.07.2022 року;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2022/000391 від 16.07.2022 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200153/2 від 16.07.2022 року;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Одеської митниці №UA500500/2022/000398 від 19.07.2022 року;
- визнати протиправним та скасувати рішення Одеської митниці про коригування митної вартості товарів №UA500500/2022/200155/2 від 19.07.2022 року.
В обґрунтування позову зазначалось, що на виконання умов   зовнішньоекономічного контракту № 01/16 від 11.01.2016 року, на митну територію України ввезено товари від одного і того самого постачальника, за однаковим кодом УКТЗЕД товару, які було подано до Одеської митниці для митного оформлення. Проте відповідачем було складено картки відмови в прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, якими відповідач повідомив про відмову у митному оформленні (випуску) товарів па підставі рішення про коригування митної вартості товарів.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 15 листопада                  2022 року, ухвалено в порядку письмового провадження за правилами спрощеного   позовного провадження у м. Одесі  позов задоволено. 
Не погоджуючись з таким рішенням, Одеська митниця надала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Доводами апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, наприклад, що країна-виробник та країна відправлення по даним митним деклараціям – російська федерація. Апелянт також звертає увагу, що позивачем надано документи, які містили розбіжності та не зазначено всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Вказані розбіжності позивачем не усунуто.    
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначається, що рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.11.2022 року є законним та обґрунтованим, тому підстав для його скасування не має, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. Разом із тим ПП “Геліос Ван” заявлено також вимогу щодо стягнення з Одеської митниці витрати на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 24 000 грн. 
Відповідно до ч. 8 ст. 262 КАС України при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їхні усні пояснення. Судові дебати не проводяться.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.263 КАС України суд розглядає за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо: оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Згідно з ч.1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: 1) відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю;           2) неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання; 3) подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Як вбачається з матеріалів справи,  11.01.2016 р. між  LLC “Opitny  Stekolny Zavod” (Росія) та ПП «Геліос-Ван» укладено контракт на експорт товарів № 01/16, відповідно до якого продавець - LLC “Opitny  Stekolny Zavod”  зобов`язується виготовити та продати, а покупець - ТОВ «Геліос-Ван» прийняти та оплатити скляні вироби відповідно до специфікації, яка є невід`ємною частиною цього контракту.
З метою митного оформлення товару: посуд столовий скляний в асортименті позивач, керуючись ч.1 ст.49, ч.2 ст.53 МК України, подав до Одеської митниці електронні митні декларації:
- №UА500500/2022/020098 від 05.07.2022 та документи, що підтверджують митну вартість товарів за ціною 1439175,36 російських рублів і обраний перший (основний) метод її визначення (далі - ЕМД-1).
На підтвердження митної вартості та методу її визначення за ціною договору позивачем до митного оформлення подані наступні документи:  контракт на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаток №1 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаток №13 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаткову угоду №10/1 від 01.12.2016; додаткову угоду №59 від 11.11.2019; додаткову угоду №107 від 13.12.2021; додаткова угоду №107 від 16.12.2021; специфікацію №967 від 14.02.2022; рахунок-фактуру №813 від 18.02.2022; товаросупровідний документ №813/Сертифікат якості №967/2022/Пакувальний лист №967/2022 від 18.02.2022; автотранспортну накладну №0174411 від 21.02.2022; форму ЄУД на розміщення товарів на тимчасове зберігання №7.10-28.5-02/0194 від 07.06.2022; довідку про транспортні витрати №04.05.22-1 від 04.05.2022; рахунок на оплату транспортних послуг №37 від 04.05.2022; договір про надання послуг митного брокера №18-02-2022 від 18.02.2022. ЕМД-1.
За результатами митного оформлення ЕМД-1 відповідачем прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2022/000360 від                09.07.2022 (далі - картка відмови) та рішення про коригування митної вартості №UА500500/2022/200136/2 від 09.07.2022.
Підставою для прийняття такого рішення зазначено, що подані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: згідно п.3 розд.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 11.01.2016 № 01/16 передбачено оплата у розмірі 100 % протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження товару (згідно СМR № 0173065 дата відвантаження 21.02.2022 р.). Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні документи про оплату товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. У митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому метод за ціною товару не може бути застосовано. Метод визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних АСМО «Інспектор» та ЄАІС й встановлено, що рівень митної вартості є більшим та становить: по товару № 1 «посуд столовий скляний» 2,4542 дол. США/кг (МД від 16.02.2022 №UA807170/2022/008657) ніж заявлено декларантом 0,856 дол. США/кг, по товару № 3 «посуд столовий скляний» 2,4416 дол. США/кг ((МД від 21.02.2022 №UA100100/2022/025302) ніж заявлено декларантом 2,1193 дол. США/кг, по товару № 4 «посуд кухонний скляний» 2,0458 дол. США/кг (МД від                                  01.01.2022 № UA100360/2022/700829) ніж заявлено декларантом 1,468 дол. США/кг (а.с.39-41).
Також позивачем було подано до Одеської митниці електрону митну декларацію за №UА500500/2022/021719 від 12.07.2022 та документи, що підтверджують митну вартість товарів на суму 1 414 236,70 російських рублів і обраний метод її визначення (далі - ЕМД-2).
На підтвердження митної вартості та методу її визначення за ціною договору позивачем до митного оформлення подані наступні документи: контракт на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаток №1 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаток №13 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаткову угоду №10/1 від 01.12.2016; додаткову угоду №59 від 11.11.2019; додаткову угоду №107 від 13.12.2021; додаткову угоду №107 від 16.12.2021; специфікацію № 966 від 14.02.2022; рахунок-фактуру №812 від 18.02.2022; товаросупровідний документ №812/Сертифікат якості №966/2022/Пакувальний лист №966/2022 від 18.02.2022; автотранспортну накладну №0173065 від 21.02.2022; форму ЄУД на розміщення товарів на тимчасове зберігання №7.10-28.5-02/0193 від 07.06.2022; довідку про транспортні витрати №17.05.22-1 від 17.05.2022; рахунок на оплату транспортних послуг №43 від 17.05.2022; договір про надання послуг митного брокера №18-02-2022 від 18.02.2022; договір на транспортно-експедиторське обслуговування №1 від 04.01.2021; договір про транспортно-експедиторське обслуговування у сфері міжнародних та внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом  №2908-13 від 29.08.2013; договір №0801-14 від 08.01.2014; лист ТОВ «Прайм-Форвардінг» №12.07.2022-2 від 17.047.2022;   ЕМД-2.
За результатами митного оформлення ЕМД №2 відповідачем прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2022/000391 від                 16.07.2022 (далі - картка відмови) та рішення про коригування митної вартості №UА500500/2022/200153/2 від 16.07.2022.
Підставою для прийняття такого рішення зазначено, що подані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: згідно п.3 розд.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 11.01.2016 № 01/16 передбачено оплата у розмірі 100 % протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження товару (згідно СМR № 0173065 дата відвантаження 21.02.2022 р.). Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні документи про оплату товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. У митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому метод за ціною товару не може бути застосовано. Метод визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ПІК «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби й встановлено, що по товару № 1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим - 2,4416 дол. США за кг ваги нетто (МД від                                 21.02.2022 №UA100100/2022/25302) ніж заявлено декларантом 1,7467 дол. США за кг ваги нетто, по товару № 2 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим – 2,0458 дол. США за кг. ваги нетто  (МД від                                     01.02.2022 №UA100360/2022/700829) ніж заявлено декларантом 1,1511 дол. США за кг ваги нетто, по товару № 3 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим – 2,4542 дол. США за кг. ваги нетто  (МД від                                       16.02.2022 №UA807170/2022/8657) ніж заявлено декларантом 1,1048 дол. США за кг ваги нетто. (а.с.33-35)
Також позивачем було подано до Одеської митниці електрону митну декларацію за №UА500500/2022/022862 від 18.07.2022 та документи, що підтверджують митну вартість товарів на суму 1253923,52 російських рублів і обраний метод її визначення (далі - ЕМД №3).
На підтвердження митної вартості та методу її визначення за ціною договору позивачем до митного оформлення подані наступні документи: контракт на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016, додаток №1 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016, додаток №13 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016, додаткову угоду №10/1 від 01.12.2016, додаткову угоду №59 від 11.11.2019, додаткову угоду №107 від 13.12.2021, додаткову угоду №107 від 16.12.2021., специфікацію №1129 від 21.02.2022, рахунок-фактуру №858 від 22.02.2022, товаросупровідний документ №858/Сертифікат якості №1129/2022/Пакувальний лист №1129/2022 від 22.02.2022, автотранспортну накладну №005629 від 22.02.2022, форму ЄУД на розміщення товарів на тимчасове зберігання №7.10-28.5-02/0193 від 07.06.2022, довідку про транспортні витрати №25.02.22-1 від 25.02.2022, рахунок на оплату транспортних послуг №30 від 25.02.2022, договір про надання послуг митного брокера №18-02-2022 від 18.02.2022, заяву водія від 06.07.2022, лист ПП «Геліос-Ван» №59 від 07.07.2022 (вх.№1257 від 08.07.2022), ЕМД-3.
За результатами митного оформлення ЕМД №3 відповідачем прийнята картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UА500500/2022/000398 від               19.07.2022 (далі - картка відмови) та рішення про коригування митної вартості №UА500500/2022/200155/2 від 19.07.2022.
Підставою для прийняття такого рішення зазначено, що подані документи містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме: згідно п.3 розд.3 зовнішньоекономічного договору (контракту) від 11.01.2016 № 01/16 передбачено оплата у розмірі 100 % протягом 30 календарних днів з моменту відвантаження товару (згідно СМR № 005629 дата відвантаження 22.02.2022 р.). Проте, у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі тощо) відсутні документи про оплату товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару. У митного органу відсутня інформація щодо вартості операцій з ідентичними та подібними (аналогічними) товарами, тому метод за ціною товару не може бути застосовано. Метод визначення митної вартості на основі віднімання та додавання вартості не можуть бути використані, оскільки в митному органі відсутня інформація щодо обчисленої вартості, наданої виробником товарів. З метою забезпечення повноти оподаткування було проведено аналіз баз даних ПІК «Інспектор» та ЄАІС Держмитслужби й встановлено, що по товару № 1 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим - 2,4416 дол. США за кг ваги нетто (МД від 21.02.2022 №UA100100/2022/25302) ніж заявлено декларантом 1,1386 дол. США за кг ваги нетто, по товару № 2 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим – 2,2 дол. США за кг. ваги нетто  (МД від 01.02.2022 №UA100360/2022/700829) ніж заявлено декларантом 1,1274 дол. США за кг ваги нетто, по товару № 3 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим – 5, 75148 дол. США за кг. ваги нетто (МД від 16.02.2022 №UA807170/2022/8657) ніж заявлено декларантом 5, 6019 дол. США за кг ваги нетто, по товару № 4 рівень митної вартості за товарами, митне оформлення яких вже здійснено є більшим – 2,0458 дол. США за кг. ваги нетто (МД від 01.01.2022 №UA100360/2022/700829) ніж заявлено декларантом 1, 9653 дол. США за кг ваги нетто. (а.с.36-38)
Не погоджуючись із прийнятими рішеннями позивач звернувся до суду із даним позовом. 
Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав обов`язку наведення у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Правовідносини щодо організації та здійснення митної справи в Україні, економічні, організаційні, правові, кадрові та соціальні аспекти діяльності митної служби України врегульовані положеннями Митного кодексу України (далі - МК України).
Згідно ст.49 МК України встановлено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 54 МК України визначено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. 
Статтею 543 МК України визначено, що безпосереднє здійснення митної справи покладається на митні органи.
До митної справи відповідно до ст.7 МК України відносяться, крім іншого, встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення.
Згідно з п.23, п.24 ст.4 МК України, митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Відповідно до положень МК України митний орган здійснює контроль правильності визначення митної вартості товарів, якою є відповідно до ст.49 МК України, їх вартість, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
З          гідно з частиною 1 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1, 2, 3 статті 52 МК України визначено, що заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, мають право: 1) надавати митному органу (за наявності) додаткові відомості у разі потреби уточнення інформації; 2) на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі визнання митним органом заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю; у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої статті 55 цього Кодексу; 3) проводити цінову експертизу договору (контракту) шляхом залучення експертів за власні кошти;                              4) оскаржувати у порядку, визначеному главою 4 цього Кодексу, рішення митного органу щодо коригування митної вартості оцінюваних товарів та бездіяльність митного органу щодо неприйняття протягом строків, встановлених статтею 255 цього Кодексу для завершення митного оформлення, рішення про визнання митної вартості оцінюваних товарів;                          5) приймати самостійне рішення про необхідність коригування митної вартості після випуску товарів; 6) отримувати від митного органу інформацію щодо підстав, з яких митний орган вважає, що взаємозв`язок продавця і покупця вплинув на ціну, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за оцінювані товари; 7) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана; 8) у випадках та в порядку, визначених цим Кодексом, вимагати від митного органу надання письмової інформації щодо порядку і методу визначення митної вартості, застосованих при коригуванні заявленої митної вартості, а також щодо підстав для здійснення такого коригування.
Відповідно до ч.1 ст.53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Згідно ч.2 ст.53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Згідно із ч.3 ст.53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини. 
Тобто, вимоги вказаних норм дають змогу відокремити наступні обставини, за наявності яких митний орган має право зобов`язати декларанта подати додаткові документи для підтвердження митної вартості:
1) наявність розбіжностей між окремими документами;
2) наявність ознак підробки певних документів;
3) відсутність достатніх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Таким чином, висновок митного органу щодо наявності даних обставин повинен бути обґрунтованим та підтверджений відповідними доказами. 
Так, встановивши розбіжність між документами чи відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих декларантом документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Відповідно до ч.3 ст.54 МК України за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.55 МК України, рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана митним органом;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої митним органом, та фактів, які вплинули на таке коригування;
5) інформацію про:
а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною митним органом; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням митного органу про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу Х цього Кодексу в розмірі, визначеному митним органом відповідно до частини сьомої цієї статті;
б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
Частиною 1 статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Відповідно до частин 2, 3 статті 57 МК України основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частиною 9 статті 58 МК України передбачено, що розрахунки при застосуванні методу визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції), робляться лише на основі об`єктивних даних, що підтверджуються документально та піддаються обчисленню, а отже, враховуючи вищевикладені обставини не було можливим застосувати метод визначення митної вартості за ціною договору.
Частиною 8 статті 57 МК України встановлено, що у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таким чином, митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом та визначення митної вартості.
Судом апеляційної інстанції встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що товар був поданий до митного оформлення за вказаними деклараціями від одного і того самого постачальника, за одним і тим самим контрактом і за однаковим кодом УКТЗЕД товару: 70133791/00.
З матеріалів справи також вбачається, що декларантом разом із електронними митними деклараціями було подано низку документів для підтвердження правильності визначення ним митної вартості товару. 
Так, за митною декларацією №UA500500/2022/020098 від 05.07.2022 року митному органу надано контракт на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаток №1 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаток №13 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаткову угоду №10/1 від 01.12.2016; додаткову угоду №59 від 11.11.2019; додаткову угоду №107 від 13.12.2021; додаткова угоду №107 від 16.12.2021; специфікацію №967 від 14.02.2022; рахунок-фактуру №813 від 18.02.2022; товаросупровідний документ №813/Сертифікат якості №967/2022/Пакувальний лист №967/2022 від 18.02.2022; автотранспортну накладну №0174411 від 21.02.2022; форму ЄУД на розміщення товарів на тимчасове зберігання №7.10-28.5-02/0194 від 07.06.2022; довідку про транспортні витрати №04.05.22-1 від 04.05.2022; рахунок на оплату транспортних послуг №37 від 04.05.2022; договір про надання послуг митного брокера №18-02-2022 від 18.02.2022. 
За митною декларацією №UA500500/2022/021719 від 12.07.2022 року митному органу надано контракт на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаток №1 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаток №13 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016; додаткову угоду №10/1 від 01.12.2016; додаткову угоду №59 від 11.11.2019; додаткову угоду №107 від 13.12.2021; додаткову угоду №107 від 16.12.2021; специфікацію № 966 від 14.02.2022; рахунок-фактуру №812 від 18.02.2022; товаросупровідний документ №812/Сертифікат якості №966/2022/Пакувальний лист №966/2022 від 18.02.2022; автотранспортну накладну №0173065 від 21.02.2022; форму ЄУД на розміщення товарів на тимчасове зберігання №7.10-28.5-02/0193 від 07.06.2022; довідку про транспортні витрати №17.05.22-1 від 17.05.2022; рахунок на оплату транспортних послуг №43 від 17.05.2022; договір про надання послуг митного брокера №18-02-2022 від 18.02.2022; договір на транспортно-експедиторське обслуговування №1 від 04.01.2021; договір про транспортно-експедиторське обслуговування у сфері міжнародних та внутрішніх перевезень вантажів автомобільним транспортом №2908-13 від 29.08.2013; договір №0801-14 від 08.01.2014; лист ТОВ «Прайм-Форвардінг» №12.07.2022-2 від 17.047.2022.
За митною декларацією №UA500500/2022/022862 від 18.07.2022 року митному органу надано контракт на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016, додаток №1 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016, додаток №13 до Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016, додаткову угоду №10/1 від 01.12.2016, додаткову угоду №59 від 11.11.2019, додаткову угоду №107 від 13.12.2021, додаткову угоду №107 від 16.12.2021., специфікацію №1129 від 21.02.2022, рахунок-фактуру №858 від 22.02.2022, товаросупровідний документ №858/Сертифікат якості №1129/2022/Пакувальний лист №1129/2022 від 22.02.2022, автотранспортну накладну №005629 від 22.02.2022, форму ЄУД на розміщення товарів на тимчасове зберігання №7.10-28.5-02/0193 від 07.06.2022, довідку про транспортні витрати №25.02.22-1 від 25.02.2022, рахунок на оплату транспортних послуг №30 від 25.02.2022, договір про надання послуг митного брокера №18-02-2022 від 18.02.2022, заяву водія від 06.07.2022, лист ПП «Геліос-Ван» №59 від 07.07.2022 (вх.№1257 від 08.07.2022).
Колегія суддів звертає увагу, що порядок визначення ціни на товари та здійснення розрахунків між продавцем та покупцем у вказаних правовідносинах визначені зовнішньоекономічним контрактом №01/16 від 11.01.2016, відповідно до п. 3.1 Договору, ціна товару відображається в специфікаціях на відвантаження по кожній партії товару, що становить невід`ємну складову частину контракту. Загальна вартість контракту визначається на підставі Специфікацій до контракту, підписаних сторонами в належному порядку. У загальну вартість вказаного Контракту включена також вартість тари, пакування, маркування та завантаження (п. 3.2 Договору).  
У рішеннях про коригування митної вартості від 09.07.2022р., 16.07.2022р., 19.07.2022  р. відповідач зазначив, що подані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів  чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, які підтверджують митну вартість товарів, а саме у наданих до митного оформлення документах (контракті, інвойсі, пакувальному листі і тощо) відсутні дані щодо даної складової митної вартості товару, внаслідок чого неможливо перевірити правильність визначення митної вартості самого товару.
Однак, на підставі встановлених обставин, колегія суддів вважає наведені мотиви прийнятих рішень відповідачем необґрунтованими, оскільки в оскаржуваних рішеннях відсутнє не лише обґрунтування причини, через яку заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано, а і відсутнє чітке зазначення митним органом тієї складової митної вартості, що не дає йому можливості пересвідчитись в правильності її визначення. 
Колегія суддів зазначає, що ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Тобто, наведені приписи зобов`язують відповідача зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митниця повинна вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові, та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
У свою чергу, не наведення відповідачем в рішенні про коригування митної вартості товарів належних та допустимих доказів того, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, витребування митницею додаткових документів без зазначення обставин, які ці документи повинні підтвердити, свідчать про протиправність рішення щодо застосування іншого, ніж основний метод, визначення митної вартості товарів.
Приписи вищевказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 18.09.2020р. у справі №815/4686/16.
Що стосується  витребування контролюючим органом додаткових документів у позивача, то колегія суддів зазначає, що лише у разі наявності розбіжностей у поданих декларантом до митного оформлення документах для підтвердження заявленої митної вартості товару, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані надати додатковий перелік документів. 
При цьому, витребування митним органом таких документів може мати місце у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей.
Підстави, які викликали сумнів контролюючого органу про достовірність наданих Декларантом до митного оформлення документів, спростовуються матеріалами справи, у зв`язку із чим колегія суддів вважає, що вимога Митниці про витребування додаткових документів є безпідставною та не обґрунтованою, що суперечить нормам ст.53 МК України.
Апелянт  не навів жодного обґрунтування наявності підстав вважати, що надані позивачем документи містять розбіжності, або наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості.
Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивачем надано до Одеської митниці відповідні документи, які підтверджують митну вартість товарів за митними деклараціями, у відповідності до положень ч.2 ст.53 Митного кодексу України та які не містять розбіжності, оскільки вони містять всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару.
На переконання суду правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування першого методу повинні були бути належним чином спростовані відповідачем.
Також, колегія суддів встановила, що митним органом було здійснено порівняння митної вартості товару з рівнем митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, що міститься в ЄАІС ДФС та встановлено, що рівень вартості товару значно нижчий від рівня митної вартості подібних товарів, що імпортуються в Україну, колегія суддів зазначає, що сама по собі різниця між вартістю товару, задекларованого позивачем та вартістю подібних (аналогічних) товарів, що розмитнювались іншими особами у попередніх періодах, ще не свідчить про наявність порушень з боку декларанта і не є підставою для автоматичного збільшення митної вартості товарів. Та обставина, що подібний товар розмитнювався за вартістю більшою, ніж задекларована декларантом, за відсутності інших визначених законом підстав, що обумовлюють межі і способи здійснення органом доходів і зборів контролю митної вартості, не утворює підстав для відмови у визнанні заявленої декларантом митної вартості за основним методом та її визначення за резервним методом, адже торгові відносини є різноманітними, здійснюються на принципах автономії волі та свободи договору.
Таким чином, митний орган зобов`язаний зазначити у рішенні про коригування митної вартості товарів порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості у т.ч. за резервним методом визначення митної вартості, що не було зроблено митницею у спірному рішенні, в порушення норм законодавства з державної митної справи.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом  в постановах від 21.01.2020 року у справі №813/5405/15, від 31.01.2020 року у справі №804/7761/16.
Також, судова колегія не приймає доводи апелянта про те, що відсутність документів про оплату товару перешкоджає визначенню митної вартості товару з огляду на наступне. 
З укладеного контракту №01/16 від 11.01.2016 вбачається, що валютою ціни та платежу є російський рубль (п.3.4). 
Згідно з п. 3.3 Контракту на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016 оплата здійснюється шляхом перерахування грошових коштів з рахунку, вказаного у контракті, покупцем на розрахунковий рахунок продавця.
Продавцем за Контрактом на експорт товарів №01/16 від 11.01.2016 є LLC «Opitny Stekolny Zavod», зареєстроване за адресою: Росія, 601500, м. Гусь-Хрустальний, Володимирська область, вул. Інтернаціональна, 114.
Загальновідомим є той факт, що 24.02.2022 року в Україні було введено правовий режим воєнного стану через наявну військову агресію російської федерації проти України, внаслідок чого в Україні прийнято низку нормативно-правових актів, якими передбачено певні обмеження для суб`єктів господарювання.
Так, відповідно до п. 17 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» уповноваженим установам забороняється здійснювати будь-які валютні операції: 1) з використанням російських рублів та білоруських рублів; 2) учасником яких є юридична або фізична особа, яка має місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь; 3) для виконання зобов`язань перед юридичними або фізичними особами, які мають місцезнаходження (зареєстрована/постійно проживає) в Російській Федерації або в Республіці Білорусь.
На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що позивач жодним чином не міг здійснювати оплату вартості поставлених товарів, починаючи з 24.02.2022 і до нині, через заборону такої операції за всіма критеріями п. 17 постанови Правління Національного банку України від 24.02.2022 №18. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що  відповідачем не обґрунтовано яким чином відсутність документів про оплату поставленого товару впливає на визначення його ціни.
Таким чином, висновки відповідача про заниження позивачем митної вартості товару та надання митному органу даних, що містять розбіжності не підтверджуються наявними матеріалами справи. 
Суд звертає увагу, що  наявні в матеріалах справи документи, що надавались позивачем митному органу  у сукупності чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей та містять дані, що піддаються обчисленню, і підтверджують митну вартість товарів за ціною договору.
Натомість контролюючий орган не навів переконливих аргументів, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, не обґрунтував висновки належними та беззаперечними доказами для виникнення правових підстав по застосуванню резервного методу.
Зважаючи на викладене, в даній справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактну ціну оцінюваних товарів, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів. Тому в даному випадку відповідач помилково прийшов до висновку про неможливість на основі поданих документів підтвердити складові частини митної вартості.
Враховуючи, що декларантом під час проведення митного контролю, одночасно з поданням митних декларацій, відповідачу було подано всі необхідні документи, які відповідають вимогам ч.2 ст.53 Митного кодексу України та чітко ідентифікують оцінюваний товар, не містять розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначені саме митної вартості товарів та підтверджують ціну товарів, вказану в контракті, суд, приходить до висновку про те, що рішення про коригування митної вартості товарів та картка відмови є протиправними, а отже підлягають скасуванню, а тому суд  першої інстанції  дійшов вірного висновку про задоволення позову.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах «Проніна проти України» (пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Позивач  Приватне підприємство “ГЕЛІОС-ВАН”  у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути на його користь судові витрати на правничу допомогу у розмірі              24000 грн., надає суду виписку  за період з 01.02.2023 р. по 01.02.2023 р., рахунок на оплату №13 від 31.01.2023 р.   та  зазначає,  що   додаткові докази понесення  витрат, у зв`язку  з розглядом справи в суді апеляційної інстанції будуть надані  у відповідності ч.7 ст. 139 КАС України, яка передбачає, що такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву, тому судом зазначене питання буде вирішено після надходження таких  доказів у відповідності до ст.139 КАС України.
Відповідно до ч.1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись  ст. ст. 262, 263, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Одеської митниці  – залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду  від 15 листопада 2022   року –   без змін.
Відповідно до ст. 325-328 КАС України постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає крім випадків: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Головуюча суддя:                                                                                          Л.Є. Зуєва  

Суддя:                                                                                                             М.П. Коваль  

          Суддя:                                                                                                             І.О. Турецька