ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2853/23 Справа № 205/3807/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Биліна  Т. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Биліни Т.І., 
суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,
за участю секретаря – Заворотного К.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою 
                                ОСОБА_1 , 
на рішення Ленінськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 08грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, - 

ВСТАНОВИЛА: 

       У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_2 , про зміну розміру аліментів
Позов обґрунтував тим, що перебуваючи у шлюбі з відповідачем, у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , на утримання якого з нього за судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року стягнуто аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
На теперішній час матеріальний стан позивача погіршився через перебування на його утриманні дружини та матері, які страждають хронічними захворюваннями та потребують постійного лікування. Його стан здоров`я також погіршився, він також потребує лікування. Крім того  ІНФОРМАЦІЯ_2 у нього народилась друга дитина, яка потребує належного матеріального забезпечення, а тому просив суд змінити розмір аліментів стягнутих на дитину, на підставі судового наказу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року, на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) позивача на 1/8 частину з усіх видів заробітку (доходу) позивача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною віку повноліття.
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08грудня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено(а.с.224-227 Том І).
       Не погодившись з рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.
Скаргу обґрунтував тим, що судом не врахована зміна його сімейного стану та погіршення матеріального стану, яке зумовлене витратами на підтримку свого стану здоров`я, стану здоров`я жінки та матері, у зв`язку із хворобами, а також утриманням жінки, яка доглядає дитину до трьох років та не може сама себе утримувати        (а.с. 231-238 Том І).
       15лютого 2023 року відповідач ОСОБА_2 через свого представника - адвоката Юрко О.С. надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Відзив обґрунтувала тим, що апеляційна скарга не містить жодних доказів які б підтверджували викладені у ній обставини, а спільна дитина сторін потребує витрат на додаткові медичні обстеження та підтримку функціювання свого організму, санаторно-курортного лікування у зв`язку із загостренням вродженої хвороби та набуттям нових захворювань на цьому фоні. Також зазначила, що позивач має заборгованість по аліментах станом на червень 2022 року у розмірі 62.790,72 грн., від сплати якої всіляко ухиляється. Вказаний позов має мету щодо уникнення від сплати аліментів на дитину. Відповідачка зазначила, що надані позивачем докази стану здоров`я як позивача особисто, так і його дружини з матір`ю не є підставою для зменшення розміру аліментів, тобто за рахунок утримання дитини, враховуючи, що мати позивача проживає окремо від нього за межами м. Дніпра, а медичні виписки, надані КП “ДОКЛПО “Фтізіатрія” ДОР викликають сумніви, оскільки позивач є завідувачем відділення цього медичного закладу. Також зазначила, що медичні обстеження проводяться безоплатно а тому не потребують значних коштів. (а.с. 2-7 Том ІІ).
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що Красногвардійським відділом ДРАЦС Дніпропетровського МУЮ у Дніпропетровській області 05 березня 2011 року було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 16).
       Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 травня 2017 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 18-19).
       Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 17).
       19 липня 2019 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська видано судовий наказ по справі № 205/4220/19, відповідно до якого стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) боржника щомісячно, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 16 травня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 20).
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт зміни його матеріального становища у бік його зменшення, у зв`язку із наявністю у нього на утриманні другої дитини, а також не доведено вплив на його матеріальне становище погіршення стану здоров`я його матері та дружини.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
       У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
       Відповідно до статті 3 Закону України «Про охорону дитинства» всі діти на території України, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я та народження дітей і їх батьків (чи осіб, які їх замінюють) або будь-яких інших обставин, мають рівні права і свободи, визначені цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
       Згідно зі статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
       За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
       В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
       Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
       Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, зміна матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       Таким чином, зменшення розміру аліментів можливе при настанні певних умов.
       Судом першої інстанції також встановлено, що позивачем на підтвердження зміни свого матеріального стану надано свідоцтво про шлюб з ОСОБА_5 , видане 20 січня 2018 року (а.с. 21); свідоцтво про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 22); виписки із медичної картки позивача (а.с. 23-24).
       Також позивачем надані виписки із медичної картки його матері ОСОБА_7 (а.с. 76-78) та довідку про доходи ОСОБА_7 за період з серпня 2020 року по січень 2021 року в розмірі 13005,48 грн. (а.с. 79).
       Згідно довідок про заробітну плату від 31 березня 2021 року, від 19 квітня 2021 року та від 22 квітня 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 за період: з січня 2019 року по червень 2019 року становить 55.651,66 грн.; з жовтня 2020 року по березень 2021 року – 11.424,34 грн.; з 01 жовтня 2020 року по 31 березня 2021 року – 152.128,00 грн. (а.с. 56-59).
       При цьому, відповідно до довідок про заробітну плату від 26 квітня 2021 року, від 28 квітня 2021 року та від 31 березня 2021 року заробітна плата ОСОБА_1 становить: за період з січня 2019 року по липень 2019 року – 36.023,25 грн.; з січня 2019 року по червень 2019 року – 11.303,65 грн.; з жовтня 2020 року по березень 2021 року – 50.834,92 грн. (а.с. 71-73).
       Крім того, суд першої інстанції врахував, що позивач у 2019-2020 рр. придбав дві квартири за 184.454,00 грн. та 175.709,94 грн., що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу квартири від 05 серпня 2019 року та від 12 серпня 2020 року (а.с. 146-149), що свідчить про достатній та стабільний дохід позивача.
       Колегія суддів повністю погоджується із висновками суду першої інстанції щодо недоведеності факту зміни майнового стану позивача у стан погіршення та неможливості утримувати дитину сторін у визначеному судовим наказом розмірі.
       Також судом першої інстанції, на вимогу ст. 263 ЦПК України, вірно застосовані висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 16 вересня 2020 року у справі №565/2071/19, де зазначено, що зміна сімейного стану позивача, а саме народження дітей - не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів, а батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.
       Разом з цим, колегія суддів зазначає, що розмір аліментів, призначений судовим наказом Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року, на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є позивач, відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач має на утриманні іншу дитину, дружину та матір, без доведення погіршення його майнового становища, не буде спрямовано на належне забезпечення дитини від шлюбу з ОСОБА_2 - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме її інтересам.
       Зазначену позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 09 вересня 2021 року у справі №554/3355/20 провадження № 61-7397св21, а у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
        Дослідивши матеріали справи колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відсутні підстави для застосування ст.192 СК України та зменшення розміру аліментів з підстав недоведеності позивачем обставин, передбачених для такого зменшення. 
       Доводи апеляційної скарги не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
       Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

       Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Ленінськогорайонного суду м. Дніпропетровська від 08грудня 2022 року – залишити без змін.        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.І. Биліна

Судді:                                                                С.А.Зайцева

                                                                               Ж.І.Максюта