УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №292/438/22 Головуючий у 1-й інст. Рябенька Т.С. 
Категорія 53 Доповідач Коломієць О. С.  

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 лютого 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді         Коломієць О.С.
суддів Шевчук А.М, Талько О.Б. 
з участю секретаря
судового засідання         Франчука В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №292/438/22 за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Хоменко Сергій Олександрович 
на рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2022 року,яке ухвалене під головуванням судді Рябенької Т.С.
встановив:
У липні 2022 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь моральну шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, у розмірі 200 000,00 грн. та судові витрати.
На обґрунтування позову зазначав, що 19 лютого 2019 року близько 18 год. 37 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки FIAT DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Т-0603 в напрямку перехрестя з автодорогою Київ-Чоп. Наближаючись до вказаного перехрестя з головною дорогою на 0 км + 33 м автодороги Т-0603 в зоні дії знаку 2.1 «Дати дорогу» відповідач, в порушення вимог п.п. 2.3, 10.1, 11.4, 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху, виявив неуважність, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, не надав переваги в русі та допустив зіткнення із зустрічним транспортом, а саме – автомобілем марки Опель, р.н. НОМЕР_2 під керуванням позивача, який на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по головній дорозі Київ-Чоп, здійснив поворот на другорядну дорогу Т-0603 (Червоноармійськ-Нова Борова-Йосипівка). 
Внаслідок зіткнення автомобілів він отримав тілесні ушкодження у вигляді багатоуламкового перелому лівої лопатки, забою та саден підборіддя, передньої поверхні колінних суглобів. Вказані тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середньої тяжкості. Після спричинення йому тілесних ушкоджень він у період з 19 лютого по 25 лютого 2019 року був госпіталізований до ЦМЛ № 2 м. Житомира, а з 26 лютого по 20 березня 2019 року – до ДУ «ІТО НАМН Україна», де під час лікування ним купувалися ліки та проводилися обстеження. 
Протиправними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких він зазнав у зв`язку із заподіянням йому тілесних ушкоджень та ушкодженням здоров`я, нервових розладах та душевних стражданнях. Внаслідок дій ОСОБА_2 порушений звичайний уклад його життя, він став знервований та вимушений боротися за свої права в суді. 
Після отриманих травм він змушений був 30 діб провести в лікарнях, перенести хірургічне втручання, внаслідок якого має лопатку та ключицю, скріплену пластинами і, як наслідок, матиме інвалідність. Внаслідок отриманих травм його турбують постійні болі, які змушують його звертатися за медичною допомогою та вживати ліки, що спричиняє йому моральний дискомфорт та страждання. 
Позивач почуває себе фізично неповноцінною людиною, неспроможною жити активним життям, яким він жив до отриманих травм, що призвело до порушення його нормальних життєвих зв`язків. 
Вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05.01.2022 року у справі №292/1117/19 ОСОБА_2 було визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, з відповідача на користь позивача стягнуто моральну шкоду в розмірі 200 000 гривень. 
Однак, ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22.06.2022 року вказаний вирок суду скасовано та закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. 
За час досудового розслідування та розгляду кримінального провадження в суді відповідач не відшкодував і навіть не намагався відшкодувати йому матеріальні та моральні збитки. У свою чергу він змушений був позичати кошти на підприємстві, де працює для оплати лікування та хірургічного втручання, отримав інвалідність 3-ї групи та змушений був відновлювати своє здоров`я в лікарнях. 
Враховуючи вищевикладене, а також те, що між злочинними діями відповідача та завданою йому значною матеріальною та моральною шкодою є прямий причинний зв`язок, беручи до уваги характер, обсяг завданих йому моральних та фізичних страждань, втрат майнового характеру, просив стягнути моральну шкоду із відповідача на свою користь. Для захисту законних прав був змушений користуватися послугами адвоката, вартість яких склала 16 000,00 грн., з огляду на це просить стягнути ще судові витрати.
Рішенням Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 200 000,00 грн. та судовий збір в сумі 3000,00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду у частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, відмовити у повному обсязі.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обвинувальний вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05.01.2022 року так і не набрав законної сили, і в подальшому був скасований, відтак твердження про те, що ОСОБА_2 є винним у вчиненні інкримінованого правопорушення є помилковим та таким, що не відповідає статті 62 Конституції України. Відповідач ОСОБА_2 не був зобов`язаний доводити свою невинуватість, обов`язок довести винуватість особи лежить саме на стороні обвинувачення, але ж ніяк не на стороні захисту. Суд першої інстанції повністю проігнорував вищевказане та остаточно визнав його вину у скоєнні ДТП, що відбулася 19 лютого 2019 року, взявши за основу вирок, який не набрав законної сили.
Представник відповідача вказує, що поняття «закриття кримінального провадження у зв`язку із закінчення строків давності» та «визнання вини» є абсолютно різними поняттями та не є взаємопов`язаними між собою.
Приймаючи рішення суд першої інстанції застосував спрощений підхід до розгляду справи та проявив упереджене ставлення до ОСОБА_2 , що полягало у позбавленні його можливості надати свої заперечення, чим було обмежено право, передбачене ст.180 ЦПК України, а також, відмовивши у задоволенні клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, позбавив ОСОБА_2 можливості бути «почутим» судом.
Звертає увагу суду, що позивач не довів наявність та розмір моральної шкоди саме у розмірі 200 000,00 грн, наводячи лише загальну аргументацію нормативно-правових актів та позовів з аналогічними вимогами стосовно стягнення моральної шкоди. Посилання позивача на медичні довідки та висновки в контексті розрахунку суми моральної шкоди є безпідставними, оскільки позивач зазначає про те, що це було підставою для виплати на його користь суми страхового відшкодування майнової шкоди з боку страхової компанії. Таким чином, зверненням до страхової компанії з дотриманням передбаченої законом процедури, позивач міг би стягнути і моральну шкоду, однак не скористався даним правом. Скаржник вважає, що оскільки долучені медичні документи є підтвердженням лише наявності майнових втрат, та факт заподіяння моральної шкоди, позивачем не доведений.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу позивач не скористався.
У судовому засіданні представник відповідача – адвокат Хоменко С.О. доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовільнити вимоги, скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, завданої в результаті ДТП, відмовити у повному обсязі.
Позивач проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Від представника позивача – адвоката Риданова С.В. до суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 19 лютого 2019 року близько 18 год. 37 хв. ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки FIAT DOBLO, д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автодорозі Т-0603 в напрямку перехрестя з автодорогою Київ-Чоп. Наближаючись до вказаного перехрестя з головною дорогою на 0 км + 33 м автодороги Т-0603 в зоні дії знаку 2.1 «Дати дорогу» відповідач, в порушення вимог п.п. 2.3, 10.1, 11.4, 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху, виявив неуважність, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, не надав переваги в русі та допустив зіткнення із зустрічним транспортом, а саме – автомобілем марки Опель, р.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по головній дорозі Київ-Чоп, здійснив поворот на другорядну дорогу Т-0603 (Червоноармійськ-Нова Борова-Йосипівка). 
Внаслідок зіткнення автомобілів позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді багатоуламкового перелому лівої лопатки, забою та саден підборіддя, передньої поверхні колінних суглобів. Вказані тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середньої тяжкості.
Вироком Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05.01.2022 року у справі №292/1117/19 ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено йому покарання у вигляді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ст. ст.75, 76 КК України ОСОБА_2 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік (а.с.4-10).
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22.06.2022 року вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05.01.2022 року відносно ОСОБА_2 скасовано, а провадження щодо нього закрито на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с.11-13).
Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1996, виданої Комунальною установою «Центральна міська лікарня №2 м. Житомир» ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні в період з 19.02.2019 року по 25.02.2019 року із встановленим діагнозом – «Закритий багатоуламковий перелом лівої лопатки зі зміщенням, забійні садна підборіддя, передньої поверхні обох колінних суглобів, забій правої кисті, правої стопи» (а.с.20). 
Згідно довідки-виписки з історії хвороби стаціонарного хворого №557925 ДУ «ІТО НАМН України» від 20.03.2019 року ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у відділі мікрохірургії та реконструктивно-відновлювальної хірургії верхньої кінцівки в період з 26.02.2019 року по 20.03.2019 року з діагнозом «Закритий внутрішньосуглобовий багатоуламковий перелом лівої лопатки зі значним зміщенням уламків». 05.03.2019 року проведена операція – ревізія ділянки ушкодження, відкрита репозиція, металоостеосинтез лівої лопатки накладними пластинами та гвинтами. В клініці проведено післяопераційне реабілітаційне лікування, перев`язки, курс антибіотикопрофілактики (а.с.22). 
Як вбачається із консультативного висновку лікаря-кардіолога Державної установи «Національний науковий центр «Інститут кардіології ім. акад. М.Д. Стражеска» НАМН України» №5632 від 28.02.2019 року ОСОБА_1 встановлено діагноз – «Посттравматична кардіоміопатія. СН 0 ст. Закритий багатоуламковий перелом лівої лопатки зі зміщенням уламків» (а.с.23). 
Відповідно до консультативного висновку спеціаліста Державної установи «Інститут травматології та ортопедії НАМН України» №174381-317991 від 22.07.2019 року ОСОБА_1 встановлено діагноз – «Консолідований закритий багатоуламковий перелом лівої лопатки. Стан після МОС з наявністю фіксаторів» (а.с.24). 
Згідно консультативного висновку спеціаліста ортопедичного відділення №1 Житомирської обласної клінічної лікарні ім. О.Ф. Гербачевського від 02.08.2019 року ОСОБА_1 встановлено діагноз – «Закритий консолідований багатоуламковий перелом лівої лопатки. Стан після МОС з наявністю металофіксаторів. Виражена контрактура лівого плечового суглоба. Лівобічний посттравматичний артроз лівого плечового суглобу ІІ(другого) ст. Виражене порушення функції лівої верхньої кінцівки» (а.с.25).
Відповідно до консультативного заключення лікаря-невролога приватної клініки «Медібор» від 14.08.2019 року, ОСОБА_1 встановлено діагноз – «Тривожно-депресивний синдром з панічними атаками» та призначено лікування (а.с.15-16). 
Як вбачається з виписки з медичної карти №1302 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у відділенні «Денний стаціонар» в період з 04.09.2019 року по 01.10.2019 року з діагнозом – «Астено-тривожно-депресивний розлад органічного ґенезу (на ґрунті змішаної енцефалопатії), обтяжений стресовою ситуацією» (а.с.14). 
Згідно довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААВ №010308 та копії пенсійного посвідчення № НОМЕР_3 серії НОМЕР_4 ОСОБА_1 з 21.10.2020 року до 01.12.2021 року встановлено 3-ю групу інвалідності з причини трудового каліцтва з ураженням опорно-рухового апарату (а.с.18,19). 
Із довідки ТОВ «Реді Гармент Технолоджі Україна» вбачається, що ОСОБА_1 брав безвідсоткову цільову позику в даному товаристві, де працює з 14.04.2009 року, в розмірі 25 000,00 грн. згідно Договору № 190 від 26.11.2020 року для оплати хірургічного втручання (дебрідмент плечового суглоба, субакроміальна декомпресія, видалення гвинтів з ключого відростка лопатки та суглобової западини лівої лопатки під артроскопічним контролем) (а.с.26). 
Відповідно до рахунку-фактури, копії видаткової накладної №01879 від 27.02.2019 року та копії платіжного доручення №2147603 від 12.03.2019 року ОСОБА_1 придбав три набори для остеосинтезу ключиці та лопатки загальною вартістю 65 000,00 грн. (а.с.27-29). 
Також на підтвердження факту придбання лікарських препаратів та отримання медичних послуг позивачем надано суду копії квитанцій та чеків на 7 арк (а.с.17, 21, 30-33).
Задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того,що позивачу, як потерпілому внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, було заподіяно моральну шкоду, що полягає у завданих йому фізичному болю та стражданнях у зв`язку з тілесними ушкодженнями, які призвели до тривалого лікування та оперативного втручання, в результаті чого позивач отримав інвалідність третьої групи, йому протипоказані фізичні навантаження, що призвело до вимушених змін у його житті. Крім фізичного болю та страждань, в результаті перенесеного нервово-психологічного потрясіння у зв`язку з ДТП погіршився психічний стан позивача, що негативно позначається на стосунках в сім`ї, останній страждає від неможливості вести звичний активний спосіб життя, в результаті чого його нормальні життєві устої було порушено, звичний для нього спосіб життя змінився, він вимушений приймати міри до організації свого життя.
Такий висновок суду першої інстанції є вірним виходячи із наступного.
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п.3 Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У відповідності до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Пунктом 1 ч.2 ст.1167 ЦК України, визначено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Згідно із частинами другою, п`ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (незалежно від вини).
Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22.06.2022 року у справі №292/1117/19 вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05.01.2022 року скасовано та закрито кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.
Вказаним судовим рішенням встановлено, що 19 лютого 2019 року близько 18 години 37 хвилин водій ОСОБА_2 , керуючи технічно справним автомобілем марки FIAT DOBLO, державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т-0603 (Червоноармійськ-Н.Борова-Йосипівка) в напрямку перехрестя з автодорогою Київ-Чоп, перевозив пасажирів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Під час руху на вказаному автомобілі, наближаючись до перехрестя з головною дорогою на 0-му км. + 33 м. автодороги в зоні дії знаку 2.1«Дати дорогу», водій ОСОБА_2 в порушення вимог п.п. 2.3 б), 10.1, 11.4,16.3,16.11 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року, виявив неуважність, перед зміною напрямку руху, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на призначений для зустрічного руху бік дороги, не надав переваги в русі та допустив зіткнення з зустрічним автомобілем марки Opel Zafira, державний номерний знак НОМЕР_5 , під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по головній дорозі Київ-Чоп та на перехресті нерівнозначних доріг здійснив поворот на другорядну дорогу Т-0603 (Червоноармійськ-Н.Борова-Йосипівка).
Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир ОСОБА_4 та ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження. Водій ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди отримав тілесні ушкодження у вигляді: багатоуламкового перелому лівої лопатки; забою та саден підборіддя, передньої поверхні обох колінних суглобів, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.
Невідповідність дій водія ОСОБА_2 вимогам п.п. 2.3 б), 10.1, 11.4, 16.3, 16.11 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.
Оскільки ОСОБА_2 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження, а апеляційним судом встановлено наявність процесуально-правових підстав для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, то колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для перевірки апеляційної скарги захисника Хоменка С.О.
У постанові від 14 лютого 2018 року в справі № 398/571/15-ц Верховний Суд дійшов висновку, що звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, в контексті розглядуваного правового інституту, не свідчить про виправдання особи, про визнання її невинуватою у вчиненні злочину. У такому випадку КК України виходить із встановлення факту вчинення особою кримінально-караного діяння, а тому вказані підстави звільнення від кримінальної відповідальності є нереабілітуючими.
Верховний Суд України у постанові від 19 серпня 2014 року у справі № 3-51гс14, вказав, що аналіз норм ЦК України щодо відшкодування шкоди з урахуванням визначених процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди, діє презумпція вини, тобто відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди. Якщо під час розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Наведений висновок було підтверджено Верховним Судом, зокрема у постанові від 21 квітня 2021 року в справі № 648/2035/17.
Ураховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди з відповідача на користь позивача.
Відповідно до частини 3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Судом першої інстанції було вірно визначено та оцінено характер та обсяг завданих страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач внаслідок спричиненої відповідачем дорожньо-транспортної пригоди, характер немайнових втрат, що полягають у значному погіршенні стану здоров`я, тривалості лікування, отримання 3-ї групи інвалідності, що потягнуло суттєві вимушені зміни у житті та пов`язані з цим душевні страждання, тривожний, депресивний стан. При визначенні розміру моральної шкоди суд виходив із засад розумності, справедливості та обґрунтованого визначив розмір моральної шкоди у сумі 200 000,00 грн.
При цьому, посилання суду першої інстанції на вирок Червоноармійського районного суду Житомирської області від 05.01.2022 року, як на підставу встановлення обставин дорожньо-транспортної пригоди, не призвело до ухвалення незаконного рішення у справі та не є підставою для його скасування.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду апелянтом не надано.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , інтереси якого представляє адвокат Хоменко Сергій Олександрович залишити без задоволення, а рішення Червоноармійського районного суду Житомирської області від 07 вересня 2022 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.
Повний текст постанови складено 09 лютого 2023 року.

Головуючий Судді