П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 р.	м.Одеса	Справа № 420/4475/21	
Головуючий в 1 інстанції: Іванов Е.А.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суду складі колегії:
головуючого судді -	Кравченка К.В.,	
судді -	Джабурія О.В.,	
судді -	Вербицької Н.В.,	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури про зобов`язання здійснити нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсацію,-

В С Т А Н О В И В:
В березні 2021 року ОСОБА_1 (надалі позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Одеської обласної прокуратури (надалі відповідач), в якому просив:
- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплатити заробітної плати за час вимушеного прогулу упродовж з 31.03.2015 року по 08.02.2018 року в сумі 134854,20 грн. без утримання податку та без урахування обов`язкових платежів;
- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру здійснити нарахування та виплатити заробітної плати за час вимушеного прогулу упродовж з 09.02.2018 року по 29.01.2020 року в сумі 297763,44 грн. без утримання податку та без урахування обов`язкових платежів;
- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 134854,20 грн. за період з 31.03.2015 року по 08.02.2018 року та за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 297763,44 грн. за період з 09.02.2018 року по 29.01.2020 року у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати;
- зобов`язати Одеську обласну прокуратуру нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів за несвоєчасну виплату компенсації за невикористану відпустку за період з 31.03.2015 року по 30.01.2020 року у зв`язку з порушенням термінів виплати компенсації за невикористану відпустку.
Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог про зобов`язання здійснити нарахування та виплатити позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу упродовж з 31.03.2015 року по 08.02.2018 року в сумі 134854,20 грн. без утримання податку та без урахування обов`язкових платежів та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 134854,20 грн. за період з 31.03.2015 року по 08.02.2018 року.
Нормативною підставою для такого рішення послугували положення п.4 ч.1 ст.238 КАС України, відповідно до якого суд закриває провадження у справі якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Не погоджуючись з таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції від 31.01.2023 року скасувати. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.
Закриваючи провадження у справі у вищевказаній частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив із результатів розгляду судами адміністративних справ №815/2215/15, №815/2454/18 за позовами ОСОБА_1 до Одеської обласної прокуратури.
За висновком суду першої інстанції зміст позовних вимог та їх обґрунтування по справам №815/2215/15, №815/2454/18 та позовних вимог у цій справі (420/4475/21) збігаються в частині вимог щодо здійснення нарахування та виплатити позивачу заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2015 року по 08.02.2018 року та зобов`язання нарахувати та виплатити компенсацію втрати частини грошових доходів за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі за період з 31.03.2015 року по 08.02.2018 року. 
Суд першої інстанції зазначив, що підставою для звернення до суду з позовом по справі №420/4475/21 позивач визначає отримання після прийняття апеляційною інстанцією постанови по справі №815/2215/15 нової довідки про новий більший розмір його середньої заробітної плати за два місяця до звільнення в 2015 році. 
Таке обґрунтування позивачем вказаної частини позовних вимог суд першої інстанції визнав як намагання позивача здійснити ревізію судових рішень по справам №815/2215/15, №815/2454/18, які набрали законної сили та підлягають виконанню, а по справі №815/2215/15 в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу рішення вже виконано.
Апелянт заперечує проти висновків суду першої інстанції, зазначаючи, що заявлені у цій справі позовні вимоги, які стосуються виплати йому заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2015 року по 08.02.2018 року в сумі 134854,20 грн. та виплати за цей період компенсації втрати частини грошових доходів за несвоєчасну виплату заробітної плати, не є аналогічними вимогам, що були предметом розгляду у справах №815/2215/15, №815/2454/18, оскільки містять додаткові вимоги щодо стягнення заробітної плати за той самий період, але в більшій сумі, яку відповідач навмисно занизив на підставі недостовірної довідки. 
Надаючи оцінку правомірності ухвали Одеського окружного адміністративного суду від 31.01.2023 року, колегія суддів виходить з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, у справі №815/2215/15 остаточне рішення було ухвалено Верховним Судом постановою від 04.03.2020 року, якою були скасовані ухвалені у цій справі постанова Одеського окружного адміністративного суду від 02.10.2017 року, постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2018 року та постанова Одеського апеляційного адміністративного суду від 01.06.2018 року та ухвалено по справі нове рішення, яким позовні вимоги задоволені частково наступним чином:
- визнано неправомірним та скасовано наказ прокуратури Одеської області №764к від 30.03.2015 року про звільнення позивача з посади начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 30.03.2015 року;
- поновлено позивача на посаді начальника другого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Одеської області з 31.03.2015 року;
- стягнуто з прокуратури Одеської області на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2015 року по 07.02.2018 року у загальному розмірі 294472,75 грн..
- в решті позовних вимог відмовлено.
У справі №815/2454/18 остаточне рішення було ухвалено рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року про наступне:
- визнано протиправною бездіяльність Прокуратури Одеської області щодо невиплати позивачу компенсації втрати частини грошових доходів за період з 07.02.2018 року по 30.03.2018 року у зв`язку з порушенням термінів виплати сум, присуджених постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 року у справі №815/2215/15;
- зобов`язано Прокуратуру Одеської області нарахувати та виплатити позивачу компенсацію втрати частини грошових доходів за період з 07.02.2018 року по 30.03.2018 року у зв`язку з порушенням термінів виплати сум, присуджених постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 року у справі №815/2215/15, відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року, з урахуванням висновків суду, а у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Як слідує зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 у даній справі, повторне звернення до суду із позовними вимогами про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за період 31.03.2015 року по 08.02.2018 року та виплати за цей період компенсації втрати частини грошових доходів за несвоєчасну виплату заробітної плати обумовлено тим, що при винесенні Верховним Судом у справі №815/2215/15 постанови від 04.03.2020 року розрахунок стягненої на його користь заробітної плати за час вимушеного прогулу за період 31.03.2015 року по 08.02.2018 року був здійснений судом на підставі довідки прокуратури Одеської області вих. №183 від 25.07.2017 року про середньоденне грошове утримання за останні два місяці, що передували звільненню в сумі 411,85 грн., але 29.03.2018 року прокуратурою Одеської області на запит Одеського апеляційного адміністративного суду було надано іншу довідку від 19.04.2018 року за №18.62.18 вих, відповідно до якої середньоденне грошове утримання позивача за останні два місяці, що передували звільненню складало 837,83 грн., а не 411,85 грн., як зазначено у першій довідці. 
Тобто, фактично предметом розгляду судом у даній справі є розмір заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу за період 31.03.2015 року по 08.02.2018 року, як і у справі №815/2215/15, рішення по якій набуло статусу остаточного. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога щодо юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів (див. справу «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [GC], заява №28342/95, п.61, ECHR 1999-VII). Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata (див. там же, п.62), тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. 
Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (див. справу «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява №52854/99, п.52, ECHR 2003-IX).
Колегія суддів погоджується з тою позицією суду першої інстанції, що посилання ОСОБА_1 у цій справі на новий доказ, який стосується розміру його заробітної плати за час вимушеного прогулу за період 31.03.2015 року по 08.02.2018 року (довідка прокуратури Одеської області від 19.04.2018 року за №18.62.18 вих), фактично є намаганням позивача отримати нове рішення суду з цього питання, яке вже було вирішено постановою Верховного Суду у справі №815/2215/15.
Відповідно, ухвалення судом у цій справі з вказаного питання будь-якого іншого рішення по суті буде порушенням принципу res judicata res judicata (лат. «вирішена справа), який гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності») і забороняє перегляд остаточного рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. 
Процесуальне законодавство України передбачає можливість перегляду рішення суду, яке вступило в силу, лише за нововиявленими або виключеними обставинами.
Підстави перегляду судових рішень за нововиявленими або виключеними обставинами в адміністративних справах передбачені статтею 361 КАС України.
Колегія суддів звертає увагу на те, що в рамках справи №815/2215/15 постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2018 року був застосований передбачений статтею 361 КАС України інститут перегляду рішення суду за нововиявленими на підставі заяви ОСОБА_1 , в якій в якості нововиявленої обставини ОСОБА_1 як раз і посилався на другу довідку прокуратури Одеської області від 19.04.2018 року за №18.62.18 вих..
Проте, як вже зазначено вище, постановою Верховного Суду від 04.03.2020 року у справі №815/2215/15 було скасовано, в тому числі, і постанову Одеського апеляційного адміністративного суду від 02.02.2018 року. Скасовуючи таку постанову, Верховний Суд зазначив, що оскільки інформація прокуратури Одеської області від 19.04.2018 року №18-62-18вих під час розгляду справи судом не оцінювалась при встановленні обставин щодо розрахунку середнього заробітку, який підлягав стягненню на користь позивача, а тому вказана довідка не могла слугувати підставою для перегляду постанови Одеського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2018 року за нововиявленими обставинами.
Підсумовуючи все вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що спір щодо належних позивачу сум заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 31.03.2015 року по 08.02.2018 року, вже вирішений судовим рішенням, яке набрало законної сили, в адміністративній справі №815/2215/15, а тому суд першої інстанції у даній справі цілком законно та обґрунтовано закрив провадження у справі в частині цих позовних вимог на підставі п.4 ч.1 ст.238 КАС України.
Вищевказана довідка прокуратури Одеської області від 19.04.2018 року №18-62-18вих, на яку посилається апелянт, як на доказ порушення його права та необхідність повторного звернення з вказаними позовними вимогами, не може бути підставою для ухвалення судом у даній справі будь-якого іншого рішення по суті з тих самих питань, які остаточно вирішені постановою Верховного Суду у справі №815/2215/15 та рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11.09.2020 року у справі №815/2454/18. 
Зміна остаточних судових рішень у справах №815/2215/15 та №815/2454/18 може бути здійснена лише в порядку та з підстав, передбачених статтею 361 КАС України. 
Таким чином, підстави для задоволення апеляційної скарги позивача відсутні, а оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 31.01.2023 року є законною та обґрунтованою.
Керуючись ст.311, ст.317, ст.321, ст.322, ст.325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 31 січня 2023 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Кравченко К.В.	
Судді	    	Джабурія О.В.    Вербицька Н. В.