Постанова                                    
Іменем України                                   
 
30 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 755/18443/20
провадження № 61-7157св22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,
третя особа - Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа-Банк», третя особа - Комунальне підприємство «Реєстраційне бюро», про визнання незаконним та недійсним рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності
 
за касаційною скаргою Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П., 
 
 ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог 
У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48864602 від 25 вересня 2019 року, державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» (далі - КП «Реєстраційне бюро»), м. Київ, Гаращенка В. В., на підставі якого було внесено запис про право власності від 20 вересня 2019 року (номер запису про право власності 33410120) за Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» (далі - АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк»), на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923691280000); скасувати               в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності від 20 вересня 2019 року (номер запису про право власності 33410120) на зазначену квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923691280000) за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк»; припинити право власності на спірну квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923691280000) за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та поновити право власності на цю квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1923691280000) за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району 06 вересня 1993 року.
На обґрунтування заявлених вимог ОСОБА_1  зазначав, що  15 вересня 2005 року між ним і ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 42.05-07/254, за умовами якого банк надав позивачу кредит                     у розмірі 27 000,00 дол. США зі строком погашення до 14 вересня 2010 року. Того ж дня між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір               № 42.02-11/445, за умовами якого іпотекодавець передала в іпотеку єдине своє житло - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,4 кв. м. 
21 червня 2016 року Дніпровський районний суд м. Києва рішенням у справі           № 755/5957/16-ц відмовив ПАТ «Укрсоцбанк» у стягненні із ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
Однак 20 вересня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно внесено запис про реєстрацію права власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк». Підставою зазначене рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48864602 від 25 вересня 2019 року, державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро», м. Київ, - Гаращенко В. В .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, після чого відкрилася спадщина, єдиним спадкоємцем першої черги за законом є її син - ОСОБА_1 .
Спірні правовідносини допускають правонаступництво.  
Державна реєстрація права власності на спірну квартиру за ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», є незаконною та підлягає скасуванню, адже ні боржник, ні іпотекодавець не отримували від банку вимоги про усунення порушення та повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки, що є порушенням умов договору та Закону України «Про іпотеку». Крім цього, Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» заборонено в позасудовому порядку реєструвати право власності за банком на предмет іпотеки без згоди іпотекодавця.
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1  просив позов задовольнити.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Дніпровський районний суд м. Києва рішенням від 15 липня 2021 року                              в задоволенні позову відмовив.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване  необґрунтованістю заявлених   ОСОБА_1 позовних вимог. 
 
Дніпровський районний суд м. Києва ухвалою від 26 листопада 2021 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається лише з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав), тому підстав для ухвалення додаткового рішення немає.
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
Київський апеляційний суд постановою від 09 червня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив. Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року і ухвалу Дніпровського районного суду                        м. Києва від 26 листопада 2021 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив. Скасував рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48864602 від 25 вересня 2019 року, державного реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро», м. Київ, Гаращенка В. В., на підставі якого було внесено запис про право власності                     від 20 вересня 2019 року (номер запису про право власност 33410120) за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», на квартиру                           АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923691280000). Скасував в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстрацію права власності від 20 вересня 2019 року (номер запису про право власності 33410120) на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923691280000) за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк». Припинив право власності на квартиру АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923691280000) за АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», та поновив право власності на спірну квартиру (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1923691280000) за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району 06 вересня 1993 року. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
Постанова апеляційного суду мотивована  наявністю правових підстав для задоволення позовних вимог, адже банк не дотримав вимог закону при позасудовому врегулюванні спірного питання.
Короткий зміст вимог касаційної скарги, відзиву на неї та їх узагальнені аргументи 
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду 25 липня 2022 року,                       АТ «Альфа-Банк» просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року та залишити в силі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 15 липня 2021 року.
 
Як на підставу касаційного оскарження судового рішення заявник посилається на те, що суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня            2020 року у справі № 757/13243/17 та постановах Верховного Суду від 04 серпня 2021 року у справі № 158/1572/19, від 08 грудня 2021 року у справі                                  № 757/26707/17, від 15 жовтня 2020 року у справі № 755/2030/19, від 31 жовтня 2018 року у справі № 369/382/17, від 13 лютого 2019 року у справі № 725/885/16, від 06 жовтня 2021 року у справі № 756/5536/19, від 22 травня 2019 року у справі № 490/3505/17, від 01 липня 2021 року у справі № 756/16996/18, від 23 жовтня  2019 року у справі № 917/1307/18.
 
Як на обґрунтування вимог касаційних скарг банк посилається на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
 
Суди не звернули уваги на те, що позов поданий неналежним позивачем, оскільки права ОСОБА_1 не порушені, адже з моменту реєстрації права власності на предмет іпотеки за банком, спірна квартира перестала бути власністю іпотекодавця, тому не увійшла до складу спадкової маси,  права та обов`язки сторін за іпотечним договором на момент смерті припинилися, а отже, позивач не набув статусу іпотекодавця. Оскільки позивач не є іпотекодавцем, порушення його прав чи безпосереднього інтересу він не довів, то він не є належним позивачем у цій справі, що є самостійною підставою для відмови в позові.
 
Єдиною підставою дня часткового задоволення позову суди вважали відсутність належних і допустимих доказів направлення іпотекодавцеві повідомлення про звернення стягнення. Проте банк на виконання договору та Закону України «Про іпотеку» направляв такі повідомлення на адреси боржника та іпотекодавця в порядку, передбаченому умовами договору, якимипогоджено процедуру надсилання повідомлень, неотримання яких не вказує на неналежне виконання банком своїх зобов`язань. 
 
Суд, перш ніж вирішувати питання про застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», повинен перевірити наявність умов для його застосування, однак цього не зробив. Матеріали справи не містять доказів одночасної наявності всіх умов, передбачених цим законом, тому не зрозуміло, на підставі яких доказів суд встановив факт поширення дії мораторію на спірні правовідносини. 
 
05 грудня 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив адвоката                    ОСОБА_1. на касаційну скаргу, мотивований законністю і обґрунтованістю рішення апеляційного суду.  Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті матері ОСОБА_2 , який в установлений законом строк прийняв спадщину, до складу якої входять всі права і обов`язки спадкодавця,                у тому числі щодо спірної квартири та договору іпотеки. Іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання, проте свого обов`язку банк не виконав, тому не набув права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Спірна квартира площею 32,40 кв. м, яка використовувалася до часу смерті іпотекодавцем як місце постійного проживання, тому на неї поширюється дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів                         в іноземній валюті». 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. 
 
16 листопада 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
15 вересня 2005 року між ОСОБА_1 і ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 42.05-07/254, за умовами якого банк надав позивачу кредит у розмірі 27 000,00 дол. США зі строком погашення                                   до 14 вересня 2010 року.
 
15 вересня 2005 року між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 42.02-11/445, за умовами якого іпотекодавець передала                               в іпотеку об`єкт нерухомого майна - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 32,4 кв. м.
 
За умовами іпотечного договору № 42.02-11/445 у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (п. 4.1). У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених цим договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки (п. 4.2). Іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов`язань в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (п. п. 4.6.3).
 
21 червня 2016 року у справі № 755/5957/16-ц Дніпровський районний суд                        м. Києва ухвалив рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії від 15 вересня 2005 року № 42.05-07/254 відмовив.  
 
20 вересня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 48864602 від 25 вересня 2019 року, державний реєстратор КП «Реєстраційне бюро», м. Київ, - Гаращенко В. В., внесено запис № 33410120 про право власності на спірну квартиру за АТ «Укрсоцбанк».  
 
15 жовтня 2019 року АТ «Укрсоцбанк» прийняло рішення № 05/2019 щодо припинення АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», яке є правонаступником всіх прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк».
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, єдиним спадкоємцем першої черги за законом є її син - ОСОБА_4 , який в установлений законом строк прийняв спадщину. 
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;                   2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм                   права  в  межах   касаційної  скарги,  дійшов  висновку,  що  касаційна   скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялись внаслідок його смерті.
 
Суди встановили, що 20 вересня 2019 року банк у позасудовому порядку зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру.
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, її єдиним спадкоємцем є ОСОБА_1 , який в установлений законом строк прийняв спадщину.
 
Ураховуючи, що спірні правовідносини допускають правонаступництво ОСОБА_1 є належним позивачем у цій справі.  
 
Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» (тут і далі - в чинній на час виникнення спірних правовідносин редакції) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
 
Згідно із підпунктом 1 пункту 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України                   в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.
 
Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
 
Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» увів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодавця без його згоди. Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
 
Суди встановили, що спірна квартира має загальну площу 32,4 кв. м та є предметом іпотеки, переданим на забезпечення вимог позичальника за кредитом, наданим на споживчі цілі, в іноземній валюті. Іпотекодавець була зареєстрована в ній і проживала там на час смерті.
 
За таких обставин, з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», державний реєстратор не мав підстав для проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру за відповідачем в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
Відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, чинній із 16 січня 2020 року до 26 липня 2022 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
 
За змістом наведеної правової норми в редакції, яка діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень, на відміну від статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»                            в попередній редакції (до 16 січня 2020 року), яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав, як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, на даний час способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є: судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
 
Отже, встановивши незаконність реєстрації за банком права власності на спірну квартиру, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для скасування рішень державного реєстратора                    та поновлення права власності.
 
Схожі за змістом висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс 21). 
 
Враховуючи зазначене, апеляційний суд, оцінивши належним чином надані докази та встановивши фактичні обставини у справі, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
 
Ураховуючи встановлені судами фактичні обставини справи, висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду, зазначених заявником у касаційній скарзі.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суд повинен був перевірити наявність умов для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», проте цього не зробив, спростовуються рішенням апеляційного суду,  та встановленими ним обставинами, що не було спростовано відповідачем належними доказами. 
 
Аргументи касаційної скарги про те, що банк в установленому порядку направляв іпотекодателю вимогу про усунення порушень за кредитним договором, правильність висновків апеляційного суду про наявність правових підстав для задоволення позову не спростовують, оскільки було встановлено порушення вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення   справи,  а  також   обставин,  які   є   обов`язковими   підставами   для 
скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Частиною першої статті 401 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального                                            і процесуального права.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.
 
Ураховуючи, що ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року зупинено дію постанови Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року до закінчення касаційного провадження у справі, з огляду на залишення судового рішення без змін її дію необхідно поновити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року залишити без змін.
Поновити дію постанови Київського апеляційного суду від 09 червня 2022 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
 
Судді                                                                                     А. Ю. Зайцев
                                                                                                Є. В. Коротенко
                                                                                                М. Ю. Тітов