ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

01 грудня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 280/1981/22	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.08.2022 року (головуючий суддя Стрельніква Н.В.)
в адміністративній справі №280/1981/22 за позовом  ОСОБА_1 до відповідача  Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області  про визнання дій протиправними   та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

Позивачка, ОСОБА_1 , звернулася 02.02.2021 до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не виплати ОСОБА_1 грошової допомоги у розмірі їх 10 місячних пенсій станом на день її призначення для педагогічних працівників, які працювали на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років та виходять на пенсію за віком.
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області провести ОСОБА_1 виплачу грошової допомоги у розмірі її 10 місячних пенсій станом на день її призначення у законному розмірі для педагогічних працівників, які працювали на посадах, які дають право на пенсію за вислугу років та виходять на пенсію за віком.           Позов обґрунтовано тим, що позивачка з 2007 року перебувала на обліку у відповідача  та їй була призначена пенсія за вислугу років у відповідності до норм  Закону України «Про пенсійне забезпечення», проте позивачка продовжила працювати в освітньому закладі на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і має  страховий стаж більше - 30 років на таких посадах. У червні 2021 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком згідно  Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Оскільки, до моменту призначення пенсії за віком не отримувала будь-якого іншого виду пенсії (за вислугу років), а тому відповідно до чинного законодавства має право на одноразову грошову допомогу у розмірі 10 місячних пенсій станом на день її призначення. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.08.2022 року позов задоволено.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо відмови виплатити ОСОБА_1  грошову допомогу, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі десяти місячних пенсій станом на день її призначення відповідно до п.7-1 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1  грошову допомогу у розмірі десяти місячних пенсій відповідно до п.7-1 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" станом на 14.07.2021 (день призначення пенсії за віком).
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач  раніше, до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058, отримувала пенсію за вислугу років або будь-який  інший  вид пенсії. З урахуванням того, що відповідач не заперечує факту досягнення позивачем на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України №1058, факту того, що на день досягнення пенсійного віку він працював на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України №1778, та наявності достатнього страхового стажу, а також при відсутності доказів виплати та отримання позивачем пенсії за вислугою років до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 (до 14.07.2021), суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення, а отже в цій частині позову також задовольнив вимоги позивачки.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачем подано апеляційну скаргу, згідно якої просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги з   посиланням на приписи п. 7-1  розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», п. 2,5 7 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 №1191, вказує, що позивачка не має права на виплату грошової допомоги, що не підлягає оподаткуванню, в розмірі 10-ти місячних пенсій, оскільки   до призначення пенсії за віком, з 05.11.2007 по 28.11.2007 їй призначалася пенсія за вислугу років відповідно до  ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», яка виплачена 06.08.2021.          Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Судом першої інстанції встановлено, позивачці з 05.11.2007 призначено пенсію за вислугу років відповідно до  Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1778). 
Після призначення пенсії за вислугу років позивачка     працевлаштувалася за спеціальністю,   працювала та сплачувала у встановленому нормами права порядку страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, тому їй була припинена виплата пенсії за вислугу років з 29.11.2007. 
На підставі особистої заяви позивача відповідачем з 14.07.2021 переведено позивачку з пенсії за вислугу років - на пенсію за віком згідно з  Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
20.09.2021 позивачка звернулася до відповідача із заявою про виплату грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій, оскільки на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про пенсійне забезпечення», позивачка працювала в освітньому закладі на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і має  страховий стаж більше - 30 років на таких посадах.
Згідно повідомлення від 04.10.2021 позивачці відмовлено у виплаті вказаної грошової допомоги на підставі того, що у 2007 році їй було призначено пенсію за вислугою років.
Позивачка вважає протиправними дії відповідача щодо відмови у виплаті їй грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій.          Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосовувати норми Конституції України, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058, Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1778).
Так, стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, суб`єкти владних повноважень (до яких відноситься відповідач) мають діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Таким чином межі дій відповідача чітко визначені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Згідно із ст. 5 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058) цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Матеріалами справи підтверджується, що за заявою позивачки з 05.11.2007 їй була призначена пенсія за вислугу років, яка призупинена 29.11.2007, оскільки позивачка продовжила працювати.
Після досягнення позивачкою права на пенсію за віком (15.06.2021), позивачка звернулася до відповідача зі   заявою   про виплату грошової допомоги відповідно до п.7-1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Листом від 04.10.2021 року Головне управління ПФУ в Запорізькій області повідомило, що позивачці вже була призначена пенсія за вислугу років, а тому   відсутні підстави для виплати грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, при переведенні на пенсію за віком (а.с. 6). 
Предметом спору є правомірність/протиправність відмови відповідача щодо виплати позивачці при переведенні на пенсію за віком грошової допомоги в розмірі 10 пенсій, що передбачені пунктом 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відповідно до пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», особам, які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків - 35 років, для жінок - 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію, при призначенні пенсії за віком виплачується грошова допомога, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі їх 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення. 
Виплата зазначеної грошової допомоги здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. 
Порядок обчислення стажу, який дає право на призначення грошової допомоги, та механізм виплати цієї допомоги встановлюються Кабінетом Міністрів України.
Пунктом 5 Порядку обчислення страхового стажу, що дає право на призначення грошової допомоги, та її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.11.2011 року №1191 передбачено, що грошова допомога надається особам, яким починаючи з 1 жовтня 2011 року призначається пенсія за віком відповідно до Закону України №1058 та які на день досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 зазначеного Закону, працювали в закладах та установах державної або комунальної форми власності на посадах, робота на яких дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», і мають страховий стаж (для чоловіків 35 років, для жінок 30 років) на таких посадах, а також якщо вони до цього не отримували будь-яку пенсію.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що право особи на отримання грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій пов`язується законодавцем із вичерпним переліком вимог, а саме наявністю у особи:
- необхідного спеціального страхового стажу (від 25 до 30 років) роботи на певних визначених законодавством посадах, 
- вихід на пенсію саме з цих посад в закладах та установах державної та комунальної форми власності, 
- а також неотримання такою особою до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058 будь-якого іншого виду пенсії.
Отже, аналіз пункту 7-1 розділу «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пункту 5 Порядку №1191 свідчить, що отримання особою до виходу на пенсію за віком будь-якого виду пенсії в будь-який момент до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, є перешкодою для призначення спірної грошової допомоги. 
При цьому законодавство не ставить право особи на допомогу в залежність від розміру або тривалості отримання нею пенсії та часу її призначення, якщо такі обставини мали місце до досягнення пенсійного віку.
За змістом вказаних норм    отримання вказаної грошової допомоги визначене законодавцем як заохочувальний захід щодо осіб, які, отримавши право на призначення пенсії, виявили бажання працювати та одержувати пенсію з більш пізнього віку, тобто фактично відтермінували реалізацію права виходу на пенсію.
Аналогічна правова позиція також викладена Верховним Судом у постановах від 02.03.2020 по справі №175/4086/16-а, від 28.04.2020 по справі №678/941/17, від 12.03.2019 по справі №127/9277/17 та іншим.
Відповідач не заперечує досягнення позивачкою на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону №1058-ІV, та те, що позивачка на день досягнення пенсійного віку працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років відповідно до пунктів «е» - «ж» статті 55 Закону №1058-ІV, відповідач вказує на те, що оскільки позивачці раніше призначалася та виплачувалась пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», то під час призначення пенсії за віком у неї відсутнє право на отримання грошової допомоги, яка передбачена пунктом 7-1 розділу XV Закону №1058-ІV.
Отже, підставою для відмови у виплаті грошової допомоги у розмірі 10-ти місячних пенсій за віком є, зокрема, отримання позивачкою до моменту призначення пенсії за віком пенсії за вислугою років (саме ця умова є спірною в правових позиціях сторін в даній справі).
Колегія суддів апеляційної інстанції надаючи оцінку спірним правовідносинам, вважає за необхідне зазначити, що в силу статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (№1058-ІV) пенсія - щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Тобто пенсія, це перш за все виплата, яку повинна отримати застрахована особа щомісячно. 
Натомість, матеріалами справи підтверджується, що позивачка, скориставшись у 2007 році своїм правом на призначення пенсії за вислугу років, не реалізувала його у повній мірі, а саме не отримувала пенсію, яка повинна виплачуватися кожного місяця.
Так, відповідач, згідно наданої до відзиву довідки, зазначає, що позивачці було  нараховано пенсію за вислугою років за 24 дня, а саме з 05.11.2007 по 28.11.2007 у сумі 353, 36 грн.,  при цьому, вказана сума виплачена 06.08.2021 через банківську установу.
Зміст вищевказаної довідки дає підстави для висновку, що вказана пенсія була перерахована відповідачем лише 06.08.2021, а саме вже після призначення пенсії за віком відповідно до заяви позивача від 14.07.2021 (у заяві зазначено номер банківського рахунку для отримання пенсії за віком).
Оскільки з наданою відповідачем довідки не підтверджується того, що позивачці раніше, до призначення пенсії за віком,  у 2007 році виплачувалась щомісячно пенсія за вислугу років на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення», то відсутні підстави для висновку, що позивачка отримувала пенсійні виплати до набуття пенсійного віку, що встановлений Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зокрема, з вказаної довідки вбачається, що сума в розмірі 353,36 грн. була перерахована відповідачем позивачці лише у 2021 році, тобто вже після призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
В силу частин 1, 2  статті 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка  раніше, до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону № 1058, отримувала пенсію за вислугу років або будь-який  інший  вид пенсії, то наявні підстави для задоволення позову.
Враховуючи, що обов`язок доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, то саме ГУ ПФУ у Запорізькій області повинно довести свої доводи на яких ґрунтується заперечення проти позову, проте відповідачем не доведено виплату позивачці пенсії за вислугу років.
З урахуванням того, що відповідач не заперечує:
- факту досягнення позивачкою на час звернення з заявою про призначення пенсії за віком пенсійного віку, передбаченого ст. 26 Закону України № 1058, 
- факту того, що на день досягнення пенсійного віку позивачка працювала на посаді, робота на якій дає право на призначення пенсії за вислугу років, відповідно до пунктів «е»-«ж» статті 55 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (№1778), та наявності у позивачки достатнього страхового стажу, 
- а також за відсутності доказів виплати та отримання позивачкою пенсії за вислугою років до моменту виходу на пенсію за віком відповідно до Закону №1058 (до 14.07.2021), - 
колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з рішенням суду першої інстанції, що позивачка має право на отримання грошової допомоги, яка не підлягає оподаткуванню, у розмірі 10-ти місячних пенсій станом на день її призначення, а отже позов слід задовольнити.
Вищезазначене є мотивом для відхилення судом апеляційної інстанції аргументів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки аргументи позивача та нормами законодавства України, що регулює дані правовідносини спростовують доводи відповідача.
Доводи апеляційної скарги не спростовують правового обґрунтування, покладеного в основу рішення суду першої інстанції, тому не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на результати апеляційного розгляду справи, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись 241-245, 311, 315, 316, 321, 322, 327, 328, 329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.08.2022 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту ї підписання та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду згідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України протягом 30 днів відповідно до ст. 329 КАС України з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом 30-ти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова