ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 січня 2023 року                                                        
м.Суми
Справа №591/351/22 
Провадження № 22-ц/816/115/23
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів  судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача – Криворотенка В.І.,
суддів: Кононенко О.Ю., Ткачук С.С.,
сторони: позивач – Національний банк України,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Національного банку України на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року в складі судді Шелєхової Г.В., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 14 листопада 2022 року,

                                                         в с т а н о в и в:

18 січня 2022 року Національний банк України звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 12404,33 грн боргу по оплаті житлово-комунальних послуг за період з 01 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року.
Позовні вимоги мотивовано тим, що на балансі позивача знаходиться гуртожиток по АДРЕСА_1 , в якому мешкає відповідач з родиною. У гуртожитку надаються комунальні послуги, а договори на їх надання укладені комунальними підприємствами з позивачем, а не з мешканцями гуртожитку, тобто саме позивач має право на отримання плати за ці послуги. Оскільки за спірний період відповідачем своєчасно не були сплачені житлово-комунальні послуги (вивезення твердих побутових відходів, водовідведення, водопостачання, електропостачання, квартплата, природний газ, теплова енергія, тощо), тому заявник просить стягнути борг на свою користь.
Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року у задоволенні позову Національного банку України відмовлено.
В апеляційній скарзі Національний банк України посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що сім`я відповідача, яка складається з двох осіб, використовує жилу площу гуртожитку на підставі договору найму, рішення про надання жилого приміщення в порядку ст.ст. 58, 122 ЖК України не приймалось, тобто ордер не видавався. З 15 травня 2007 року відповідач був зареєстрований у гуртожитку без визначення номеру квартири, а у вересні 2019 року з`ясовано, що відповідач використовує житлову кімнату № НОМЕР_1 площею 8,9 кв.м на другому поверсі гуртожитку. Крім того, на другому поверсі сім`єю відповідача використовувались кухня, умивальник, туалет і тамбур. Вказані допоміжні приміщення були поділені між всіма мешканцями другого поверху, тобто на сім`ю відповідача розподілено 7,14 кв.м допоміжних приміщень. Крім того, сім`я відповідача використовувала житлові кімнати № НОМЕР_2 площею 8,4 кв.м та № 33 площею 7,4 кв.м., у яких ніхто не проживав. Проте суд першої інстанції помилково вважав, що площа допоміжних приміщень, якими користувались сім`я відповідача, становить 3,2 кв.м, а всього на другому поверсі використовувалось 12,1 кв.м (8,9 кв.м + 3,2 кв.м), а не 16,04 кв.м. Також вважає, що суд вийшов за межі заявлених позовних вимог, урахувавши суму сплаченої відповідачем заборгованості по комунальним платежам поза межами спірного періоду з 01 квітня 2020 року по 31 серпня 2021 року. Суд не застосував затверджений позивачем Порядок відшкодування витрат, пов`язаних з утриманням гуртожитку, який є внутрішнім розпорядчим актом і не потребує державної реєстрації.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
На підставі ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ст. 274, ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вимог та підстав позову, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що власником будівлі гуртожитку під літ. Б за адресою АДРЕСА_1 було управління Національного банку України в Сумській області, до 31 серпня 2021 року вказаний гуртожиток обліковувався на балансі Національного банку України (т. 1 а.с. 14).
ОСОБА_1 разом з донькою ОСОБА_2 , 2007 року народження, проживає та зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 17-18).
Згідно акту огляду приміщень гуртожитку № 1-С від 04 вересня 2019 року в кімнатах № 30 на 2 поверсі фактично проживає сім`я з двох осіб – ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Площа кімнат, в яких проживає сім`я складає 8,9 кв.м, площа додаткових приміщень (кухня, санвузол) складає 7,14 кв.м. Кімната № 31, № 32 на 2 поверсі не використовуються, їх опечатано (т. 1 а.с. 19).
Згідно довідки-розрахунку заборгованість по квартплаті, електропостачанню, опаленню та гарячій воді, водопостачанню та водовідведенню за період з 01 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року всього становить 12404,33 грн (т. 1 а.с. 20-21, 22).
Листом від 16 вересня 2021 року ОСОБА_1 направлено вимогу про погашення боргу за проживання у гуртожитку у розмірі 12404,33 грн у строк до 01 листопада 2021 року (т. 1 а.с. 23).
До 01 квітня 2021 року тариф за проживання в гуртожитку в АДРЕСА_1 за один місяць становив 5,77 грн за 1 кв.м площі, а з 01 квітня 2021 року – тариф затверджено на рівні 7,26 грн (т. 1 а.с. 28).
02 грудня 2021 року між Національним банком України та Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Суми» укладено договір про закупівлю товарів (робіт або послуг) за державні кошти (енергія електрична) №161134/102838 за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 29-30).
24 грудня 2020 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» укладений договір №66-Т/102727 про закупівлю послуг з постачання теплової енергії та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 46-52).
28 грудня 2020 року між позивачем та Комунальним підприємством «Міськводоканал» Сумської міської ради укладено договір №90320/102738 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (т. 1 а.с. 64-65).
Згідно з технічним паспортом на будівлю гуртожитку станом на 18 травня 2007 року, у будівлі на 2 поверсі розташовано кімнати № 27 - № 33. Площа кімнати № 27 – 12,0 кв.м, №28- 13,1 кв.м., 29 – 12,1 кв.м, №30 – 8,9 кв.м, №31 – 8,4 кв.м, №32 – 9,0 кв.м, №33 – 7,4 кв.м, сходової клітини 14,2 кв.м, коридорів 12,1 кв.м і 3,6 кв.м, умивальника – 3,0 кв.м, туалету 1,7 кв.м, кухні 16.7 кв.м (т. 1 а.с. 170).
Станом на 31 серпня 2021 року у гуртожитку фактично проживало 13 осіб.
Судом також встановлено, що відповідачу всього було нараховано за послуги холодної води та водовідведення у спірний період 3009,68 грн.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що відповідач користується житловою кімнатою і допоміжними приміщеннями (кухня, умивальник туалет) на підставі договору найму і отримує комунальні послуги для забезпечення побутових потреб, які замовляє і сплачує позивач, а тому несе зобов`язання перед позивачем щодо їх оплати. При цьому суд урахував, що розрахунок спожитої електроенергії за місяць здійснювався згідно показників одного лічильника на весь гуртожиток, а вартість спожитої електроенергії обраховувалася шляхом ділення на кількість зареєстрованих мешканців гуртожитку, тобто з порушенням встановлених правил розрахунку при відсутності поквартирного (покімнатного) обліку електроенергії (пропорційно потужності побутового електричного обладнання наймача). Відтак, суд відмовив у задоволенні вимог щодо стягнення боргу за спожиту електроенергію, оскільки в матеріалах справи відсутні докази щодо потужності побутового електричного обладнання сім`ї відповідача.
Також судом встановлено, що відповідач займає житлову кімнату площею 8,9 кв.м, а з урахуванням частки площі від усіх житлових кімнат на 2 поверсі, що становить 12,6 % (8,9 кв.м від 70.9 кв.м), частка площі від усіх допоміжних приміщень, на яку повинна нараховуватися плата за користування приміщеннями у гуртожитку також повинна становити 12,6 % площі кухні, санвузла і тамбура, тобто 3,2 кв.м. Відтак, на думку суду, загальна площа житлових і допоміжних приміщень, які використовує сім`я відповідача та на яку повинні нараховуватись житлово-комунальні послуги, становить 12,1 кв.м (8,9 кв.м+3,2 кв.м). Таким чином, урахувавши затверджені позивачем тарифи, суд дійшов висновку, що за період з 01 грудня 2020 року по 31 березня 2021 року відповідач мав сплатити всього за проживання в гуртожитку 279,28 грн ((12,1 кв.м * 5,77 грн) * 4 місяці), а за період з 01 квітня 2021 року по 31 серпня 2021 року – 439,20 грн (12,1 кв.м * 7,26 грн) * 5 місяців) 439,20 грн, а всього – 718,48 грн. Оскільки позивач нарахував відповідачу до сплати за весь спірний період за теплопостачання 8889,85 грн, виходячи з площі 16,04 кв.м, тому при фактичному використанні 12,1 кв.м, суд зменшив суму заборгованості за послуги централізованого опалення до 6667,39 грн.
З урахуванням вказаних обставин суд дійшов висновку, що оскільки заборгованість становить 10395,55 грн (718,48 грн квартплати + 3009,68 грн за послуги з водовідведення та водопостачання + 6667,39 за теплопостачання), а фактично відповідач сплатив 11059,26 грн, тобто здійснив переплату, тому суд відмовив у задоволенні позову.
Колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.
Сторонами не оспорюється факт проживання відповідача з дочкою в гуртожитку у період з грудня 2020 року по серпень 2021 року, а тому ця обставина апеляційним судом вважається встановленою.
Спірним у даних правовідносинах є питання займаної сім`єю відповідача площі у гуртожитку, на яку нараховувалась плата за надані та спожиті комунальні послуги. Так, позиція позивача будується на складеному акті від 04 вересня 2019 року № 1С, яким засвідчено використання відповідачем та його дочкою житлового і допоміжних приміщень другого поверху загальною площею 16,04 кв.м (8,90 + 7,14). Водночас, зазначений акт засвідчує лише на момент огляду кімнат гуртожитку фактичне проживання відповідача з донькою у кімнаті № НОМЕР_1 та використання кухні і санвузла, період використання приміщень актом не встановлено.
При цьому, позивачем, який у спірний період був власником і балансоутримувачем гуртожитку, визнається, що будь-яких правовстановлюючих документів на право проживання у гуртожитку відповідачу не видавалось, зокрема ордеру у нього немає. Проте факт правомірного проживання відповідача з дочкою у гуртожитку позивачем не заперечується.
Договір найму конкретного житлового приміщення та допоміжних приміщень між сторонами також не укладався, хоча фактично у спірний період між сторонами правовідносини найму існували, тобто, як встановив місцевий суд, відповідач мав обов`язок сплачувати за спожиті комунальні послуги.
Таким чином, письмовими доказами у даній справі підтверджується факт постійного проживання відповідача з дочкою у спірний період в одній кімнаті площею 8,9 кв.м. на другому поверсі гуртожитку. Доказів використання відповідачем у будь-який спосіб у спірний період будь-яких інших житлових кімнат гуртожитку матеріали справи не містять, а тому доводи апеляційної скарги в частині необхідності ураховувати при розрахунках плати за спожиті послуги кімнати № 31 і № 33 є безпідставними.
Питанню використання відповідачем з сім`єю допоміжних приміщень та нарахуванню плати за їх використання суд першої інстанції приділив достатньо уваги. Зокрема, апеляційний суд погоджується, що площа використовуваних допоміжних приміщень, на яку має нараховуватись плата за спожиті комунальні послуги становить 3,2 кв.м, тобто відповідач має оплачувати комунальні послуги за 12,1 кв.м (8,9 кв.м + 3,2 кв.м).
Погоджується колегія суддів також і з розрахунком місцевим судом плати за комунальні послуги виходячи із затверджених банком тарифів з 01 квітня 2020 року на рівні 5,77 грн за 1 кв.м на місяць та тарифів, які діяли з 01 квітня 2021 року – 7,26 грн за 1 кв.м на місяць. Отже, з 01 грудня 2020 року по 31 березня 2021 року щомісячний комунальний платіж становив 279,28 грн (5,77 грн * 12,1 кв.м), а за період з 01 квітня 2021 по 31 серпня 2021 року – 439,20 грн (7,26 грн * 12,1 кв.м), тобто всього 718,48 грн.
Не спростовано заявником апеляційної скарги і розрахунку вартості послуг теплопостачання за спірний період, який місцевий суд обґрунтовано зменшив до 6667,39 грн виходячи з фактичного використання відповідачем та його сім`єю площі 12,1 кв.м, а не 16,04 кв.м. Також є правильними висновки суду першої інстанції і щодо покладення на відповідача обов`язку оплачувати за спірний період за послуги водопостачання і водовідведення на загальну суму 3009,68 грн.
Відтак, оскільки за період з 01 грудня 2020 року по 31 серпня 2021 року ОСОБА_1 мав всього сплатити за надані та спожиті комунальні послуги 10395,55 грн (718,48 грн квартплати + 3009,68 грн за водовідведення та водопостачання + 6667,39 грн за теплопостачання), а всього ним було сплачено 11059,26 грн, тобто здійснено переплату, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.
З висновками місцевого суду щодо відмови у задоволенні позову в частині стягнення боргу за спожиту електроенергію колегія суддів апеляційного суду повністю погоджується.
Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення заявником норм процесуального закону.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.
Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                               п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національного банку України залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 11 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -                                                                                        В.І. Криворотенко

Судді:                                                                                                   О.Ю. Кононенко

                                                                                                              С.С. Ткачук