ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2514/23 Справа № 932/3360/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А. Суддя у 2-й інстанції - Биліна  Т. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:
головуючого – Биліни Т.І., 
суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І., 
за участю секретаря – Заворотного К.Я.  
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою 
                               Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, 
на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 року про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову у цивільній справі за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2022 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування та скасування рішення про державну реєстрацію. 
Разом з позовом, позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 2/3 частки квартири, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2405024512101, що належить відповідачу - ОСОБА_2 , під номером АДРЕСА_1 ; заборонити усім суб`єктам державної реєстрації прав, а також органам, які виконують функції державного реєстратора прав(в т.ч. нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора прав), проводити реєстраційні дії щодо відчуження будь-яким способом (в т.ч., але не виключно, шляхом продажу, дарування, поділу, виділу, внесення до статутного капіталу, передачі у володіння та користування третім особам, найм, в управління або оренду, в іпотеку та/або заставу, будь-якого іншого обтяження чи обмеження) належної ОСОБА_2 2/3 частки квартири під номером АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2405024512101.
Заява мотивована тим що, будучи відповідальним всім своїм майном за виконання ухваленого у справі № 910/11027/18 рішення - постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/11027/18, ОСОБА_1 прагнув створити юридичну фікцію щодо переходу належних йому речових прав на об`єкт нерухомості - 2/3 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 , та припинити титул власника щодо вказаної нерухомості з тим, щоб унеможливити звернення стягнення на нього.
       Розуміючи невідворотність виконання ухваленого у справі № 910/11027/18 рішення, а також неминучість звернення стягнення на майно ОСОБА_1 під час примусового виконання вказаного рішення, останній та його дружина — ОСОБА_2 вдались до укладення оспорюваного договору дарування та ряду інших аналогічних правочинів, предметом яких стало відчуження на користь ОСОБА_2 ряду об`єктів нерухомості, як тих, що належали ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності, так і тих, що входили до складу об`єктів права спільної сумісної власності.
       Заявник вважає, що існує реальна потреба у вжитті заходів забезпечення поданого позивачем позову, оскільки дії відповідачів, носять недобросовісний характер, а подальше відчуження обумовленого договором дарування об`єкту нерухомості може призвести до неможливості виконання постановленого в майбутньому судового рішення, та, крім того, створити неможливість примусового виконання постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/11027/18.
Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 рок заяву Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишено без задоволення.
       З цією ухвалою Фонд гарантування вкладів фізичних осібне погодився та звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального закону, та зазначив, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи та аргументи позивача, як і докази протиправності та недобросовісності дій відповідачів, спрямованих на ухилення виконання рішення суду, яке набрало законної сили.
       17 лютого 2023 року ОСОБА_1 через свого представника — адвоката Ігнатенка О.О., скориставшись своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу, подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що ухвала суду відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України та судовій практиці Верховного Суду в частині застосування ст. 149 ЦПК України, ухвала суду є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою. Просив відмовити в задоволенні вимог апеляційної скарги, а ухвалу суду залишити без змін.
       Інші учасники справи, своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
       Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу суду залишити без змін, з огляду на наступне.
Відмовляючи у задоволенні заяви Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про забезпечення позову, суд першої інстанції вважав недоведеними ризики реальної загрози, за якої невжиття саме таких заходів забезпечення позову може призвести до утруднення, або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, як і встановив відсутність доведення заявником обставини, що на момент прийняття судом рішення відповідач не буде мати достатньої кількості коштів для погашення заборгованості перед позивачем, оскільки це є лише припущенням. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що заява не містить достатнього обґрунтування того, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ч. 2 ст. 149 ЦПК України, вважає їх обґрунтованими з наступних підстав.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмету спору.
Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Судом першої інстанції встановлено, що між сторонами дійсно виник спір щодо оскарження позивачем договору дарування, укладеного між відповідачами.
Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Забезпечення позову за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року – це, по суті, обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника), через що заходи забезпечення мають гарантувати можливість ефективної реалізації на практиці вимоги позивача на випадок розв`язання спору на його користь.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, на що звертав увагу судів Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».
Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Суд в повному обсязі дотримався зазначених процесуальних норм, а доводи апелянта на те, що відповідач створює такими своїми діями перешкоди для реалізації прав позивача з виконання рішення суду, колегія суддів вважає такими, що стосуються безпосередньо предмету спору та можуть бути підставою для забезпечення цього позову таким шляхом.
Судове рішення відповідає вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки судові процедури повинні бути справедливими і розумними як до відповідача, так і до позивача. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про забезпечення позову, її обґрунтування та додані до неї матеріали у їх сукупності, з`ясував фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, з урахуванням наявності спору між сторонами щодо оскарження договору дарування за для можливості реалізації свого права на виконання судового рішення зі стягнення заборгованості з відповідача ОСОБА_1  на свою користь, що є предметом як позову, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.
За таких обставин, доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки судом першої інстанції цим доводам надано належну правову оцінку, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Підстав для скасування ухвали суду та постановлення нової про задоволення заявленої заяви, як про це просить Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, не встановлено.
Згідно з ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала судом першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, а тому підстав для її скасування чи зміни не вбачає.
керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб – залишити без задоволення.
Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2022 – залишити без змін.        
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий:                                                        Т.І. Биліна

Судді:                                                                С.А.Зайцева                

                                                               Ж.І.Максюта