Справа № 307/431/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

24 січня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого – судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Бисаги Т.Ю. і Собослоя Г.Г.,
з участю секретаря Волощук В.І.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 10 березня 2022 року (у складі судді Сас Л.Р.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у лютому 2021 р. 
       Просила зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 належним їй майном – будівлею магазину загальною площею 210,20 кв. м., із надвірними (господарськими) будівлями та спорудами (адреса: АДРЕСА_1 ) і земельною ділянкою загальною площею 0,0227 га, кадастровий номер 2124483201:04:003:0009, із цільовим призначенням – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, шляхом звільнення будівлі магазину з надвірними (господарськими) будівлями, спорудами та земельної ділянки.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що вона є власником майна, яке складається із будівлі магазину загальною площею 210,20 кв. м. та надвірними спорудами, що належать до неї, по АДРЕСА_1 .
       Указане майно розташоване на земельній ділянці з кадастровим номером 2124483201:04:003:0009, площею 0,0227 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою.
       Це майно придбане нею за 481 412,54 грн. згідно з протоколом № 9171115 про проведення електронних торгів, виданого Державним підприємством «СЕТАМ», що раніше належали ОСОБА_3 .
       Рішенням Тячівського районного суду від 12.03.2019 р. у справі № 307/2028/17 відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3 до Тячівського ВДВС Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області, ОСОБА_1 , Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» та ОСОБА_2 , про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсними та скасування протоколу про проведення електронних торгів. 
       Постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2020 р. указане рішення залишено без мін.
       Постановою Верховного Суду від 23 вересня 2021 р. рішення суду першої інстанції і рішення апеляційного суду також залишено без змін.
       Однак, відповідачі відмовляються звільнити приміщення добровільно більше семи місяців.
       Позивача фактично позбавлено можливості користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, оскільки відповідачі продовжують займати належні їй на праві власності приміщення будівлі магазину, надвірні споруди та земельну ділянку, зокрема, використовують вказані об`єкти для провадження господарської (підприємницької) діяльності з реалізації продуктів харчування та побутових товарів. Відповідачі відмовляються добровільно звільнити приміщення та чинять їй перешкоди у володінні та користуванні належним їй на праві приватної власності майном.
       Відтак, право власності позивача потребує захисту шляхом усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.
       Рішенням Тячівського районного суду від 10 березня 2022 р. позов задоволено: зобов`язано ОСОБА_1 і ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_2 перешкоди у користуванні належним їй майном шляхом звільнення будівлі магазину загальною площею 210,20 кв. м. із належними господарськими будівлями і спорудами та земельною ділянкою загальною площею 0,0227 га, кадастровий номер 2124483201:04:003:0009, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовані по АДРЕСА_1 . Стягнуто із ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у рівних частках на користь ОСОБА_2 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, в сумі 908 грн.
        ОСОБА_1 просить скасувати це рішення і прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.
       Узагальнені доводи скарги зводяться до такого:
-до набуття позивачем права власності на спірну будівлю і земельну ділянку власником майна був ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у спірній будівлі здійснювала підприємницьку діяльність, 21.08.2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позички нежитлового приміщення, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла в строкове, безоплатне користування нежитлову будівлю магазину загальною площею 210,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної із розміщенням об`єкту торгівлі, строком до 20 липня 2022 р., відтак у зв`язку з набуттям права власності на спірну будівлю позивачем до неї перейшли права та обов`язки позичкодавця;
-у зв`язку з цим ОСОБА_1 має право користуватися спірною будівлею і земельною ділянкою на підставі договору позички нежитлового приміщення, а факт набуття права власності на спірне майно позивачем не створює правових підстав для виникнення у ОСОБА_1 обов`язку звільнити приміщення магазину та прилеглої земельної ділянки;
-договір позички нежитлового приміщення № 1 від 21.08.2019 р. не визнаний недійсним;
-позивач набула право власності на спірне майно 07.07.2020 р., а на момент укладення договору позички нерухомого майна власником спірного майна був ОСОБА_3 , який міг на власний розсуд розпоряджатися своїм майном.
       У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги. Узагальнені заперечення зводяться до того, що ОСОБА_3 не мав жодних правових підстав передавати у користування ОСОБА_1 спірне майно, оскільки з березня 2016 р. на нього було накладено арешт у рамках виконавчого провадження. Діями відповідачів чиняться перешкоди позивачу в користуванні та володінні майном, належному їй на праві власності, і вказані факти суд першої інстанції належним чином обґрунтував.
       Розгляд справи проводився без участі відповідачів, які жодного разу не з`являлися у судові засіданні в суді апеляційної інстанції, хоча саме ОСОБА_1 була ініціатором апеляційного провадження. Відповідачі повідомлялися шляхом оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, а також їм надсилалися судові повістки про виклик. 
       Судова повістка про виклик ОСОБА_3 на судове засідання 24.01.2023 р. повернулася до суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», решта судових повісток про виклик до суду не повернулися.
       Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, із таких мотивів.
       Суд виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.
       При цьому встановив, що рішенням Тячівського районного суду від 12 березня 2019 р. і постановою Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2020 р. у задоволенні позову ОСОБА_3 до Тячівського ВДВС ГТУЮ у Закарпатській області, ОСОБА_1 , Державного підприємства «СЕТАМ», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» та ОСОБА_2 , про визнання електронних торгів недійсними, визнання недійсними та скасування протоколу про проведення електронних торгів відмовлено та рішення першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с.13-17,18-23).
       Згідно з постановою Верховного суду від 23 вересня 2021 р. касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, рішення Тячівського районного суду від 12 березня 2019 р. і постанову Закарпатського апеляційного суду від 11 червня 2020 р. залишено без змін (т.1 а.с.164-170).
       Із свідоцтва, посвідченого приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец М.Ю. 07 липня 2020 р. видно, що ОСОБА_2 належить на праві власності майно, яке складається із будівлі магазину загальною площею 210,20 кв. м і надвірних споруд та земельної ділянки площею 0,0227 га, цільове призначення якої – для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2124483201:04:003:0009, що знаходяться по АДРЕСА_1 , вартість майна згідно з протоколом № 9171115 проведення електронних торгів, виданого Державним підприємством «СЕТАМ», становить 481 412,54 грн., яке придбане ОСОБА_2 за 481 412,54 грн.
       Із Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності видно, що 07 липня 2020 р. приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Крец М.Ю. на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, серія та номер 4191, виданого 07 липня 2020 р. приватним нотаріусом Тячівського районного нотаріального округу, за ОСОБА_2 зареєстровано на праві приватної власності будівлю магазину загальною площею 210, 2 кв. м. по АДРЕСА_1 (т.1 а.с.9).
       Із заяви про кримінальне правопорушення від 03 листопада 2020 р. видно, що позивачка ОСОБА_2 зверталася до Тячівського РВП ГУ НП в Закарпатській області із заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України, та згідно з ухвалою слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 21 грудня 2020 р. зобов`язано уповноважених осіб органу досудового розслідування Дубівського відділення поліції Тячівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення за заявами ОСОБА_2 від 03 та 04 листопада 2020 р. (т.1 а.с.25-26).
       У письмових поясненнях у рамках кримінального провадження ОСОБА_3 вказав, що торги були проведені незаконно, він подав скаргу до касаційного цивільного суду та отримав ухвалу, а той факт, що він не звільняє приміщення заперечує, оскільки немає повного виконання ухвали касаційного суду (т.1 а.с.67-68).
       Тобто, відповідачі чинять перешкоди у користуванні ОСОБА_2 майном, яке належить їй на праві власності.
       Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
       Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
       Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
       Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
       За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення.
       Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
       Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
       Відповідно до статті 152 ЗК України та статті 391 ЦК України власник земельної ділянки має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
       У пункті 33 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз`яснено, що, застосовуючи положення статті 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.
       Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
       В основному доводи апеляційної скарги зводяться до того, що до набуття позивачем права власності на спірну будівлю і земельну ділянку власником майна був ОСОБА_3 , ОСОБА_1 у спірній будівлі здійснювала підприємницьку діяльність, 21.08.2019 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено договір позички нежитлового приміщення, відповідно до якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_1 прийняла в строкове, безоплатне користування нежитлову будівлю магазину загальною площею 210,20 кв. м. за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення підприємницької діяльності, пов`язаної із розміщенням об`єкту торгівлі, строком до 20 липня 2022 р., відтак у зв`язку з набуттям права власності на спірну будівлю позивачем, до неї перейшли права та обов`язки позичкодавця.
       Із цього приводу колегія суддів зауважує наступне.
       Із постанови про відкриття виконавчого провадження від 17 березня 2016 р. видно, що старшим державним виконавцем ВДВС Тячівського РУЮ відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа № 307/4695/14-ц про стягнення із ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 53 682,62 доларів США, що за курсом НБУ становить 1 160 406, 68 грн. заборгованості за кредитом і 10 000,00 грн. пені, а всього на загальну суму 1 170 406,68 грн. заборгованості за кредитним договором від 20 травня 2008 року та 3654 грн. у відшкодування судового збору. 
       Також, 17 березня 2016 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тячівського районного управління юстиції накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_3 , в межах суми звернення стягнення – 1 300 000 грн.
       07 липня 2020 р. головним державним виконавцем Тячівського РВ ДВС Південно-Західного управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) під час примусового виконання виконавчого листа про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором встановлено, що відповідно до протоколу про проведені торги від 31 липня 2017 р. № 291715 ДП «СЕТАМ» описане та арештоване майно іпотеки продано, а саме: нежитлова будівля магазину загальною площею 210,0 кв. м та земельна ділянка площею 0,00227 га, кадастровий номер 2124483201:04:003:0009, по АДРЕСА_1 , у зв`язку із чим знято арешт із указаної нежитлової будівлі магазину та земельної ділянки.
       Тобто, з наведеного випливає, що в той час як під час здійснення виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та під час дії ухвали суду про забезпечення позову ОСОБА_3 укладено договір позички із ОСОБА_1 .
       На момент проведення прилюдних торгів договір позички не був укладений, ОСОБА_2 , взявши участь у прилюдних торгах та ставши переможцем під час їх проведення, була добросовісним набувачем вказаного майна, а договір позички у свою чергу був укладений вже після проведення електронних торгів, пред`явлення позову ОСОБА_3 про визнання указаних торгів недійсними, а також ухваленням 12 березня 2019 р. Тячівським районним судом рішення по суті пред`явленого ОСОБА_3 позову.
       У той час ОСОБА_3 було відомо як про постанову державного виконавця про накладення арешту на майно та заборону його відчуження так і ухвалу суду, якою забезпечено його позов про визнання прилюдних торгів недійсними, відтак у ОСОБА_3 на момент укладення договору позички були відсутні правові підстави вільно розпоряджатися указаним нерухомим майном та укладати договори, а укладення такого договору свідчить про умисне створення у подальшому перешкод власнику цього майна у його користуванні.
       Довід апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 має право користуватися спірною будівлею і земельною ділянкою на підставі договору позички нежитлового приміщення, а факт набуття права власності на спірне майно позивачем не створює правових підстав для виникнення у ОСОБА_1 обов`язку звільнити приміщення магазину та прилеглої земельної ділянки, не відповідає обставинам справи та ґрунтується на суб`єктивному трактуванні спірних правовідносин, що не має нічого спільного з дійсними обставинами справи.
       Довід апеляційної скарги про те, що договір позички нежитлового приміщення № 1 від 21.08.2019 р. не визнаний недійсним, узагалі не має значення у контексті спірних правовідносин, тим більше строк дії договору було встановлено до 20 липня 2022 р. (п.7.1.) (а.с.100).
       Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, правильно застосував матеріальний закон і вирішив спір відповідно до вимог чинного законодавства.
       Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не можуть бути взяті до уваги.
       Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
       Порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильного застосування норм матеріального права, не встановлено.
       Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 2.Рішення Тячівського районного суду від 10 березня 2022 року залишити без змін.                                                                                 3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 06 лютого 2023 р.
Судді: