Справа № 125/166/22
Провадження № 22-ц/801/249/2023
Категорія: 10
Головуючий у суді 1-ї інстанції Салдан  Ю. О.
Доповідач:Матківська М. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року	Справа № 125/166/22	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі:
Головуючого: Матківської М. В.
Суддів: Міхасішина І. В., Стадника І. М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на додаткове рішення Барського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом припинення частки у спільному майні та реальний поділ майна подружжя з виплатою грошової компенсації,
Додаткове рішення ухвалила суддя Салдан Ю. О.
Додаткове рішення ухвалено у відсутності сторін в м. Бар
Повний текст додаткового рішення складено 09 листопада 2022 року,

Встановив:
У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя шляхом припинення частки у спільному майні та реальний поділ майна подружжя.
Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволено повністю.
Припинено право приватної власності ОСОБА_1 на 1/2 частку транспортного засобу «OPEL MOVANO» DTI, державний номерний знак НОМЕР_1 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості 1/2 частки транспортного засобу «OPEL MOVANO» DTI, державний номерний знак НОМЕР_1 в сумі 82 590,83 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на сплату судового збору в сумі 1000 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 2265,24 грн., всього 3265,24 грн. судових витрат.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 651,82 грн. на користь держави.
13 жовтня 2022 до суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про стягнення судових витрат, в якій вона просила стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10 000,00 грн.
Додатковим рішенням Барського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року відмовлено у стягненні з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн.
Рішення суду сторони не оскаржили.
На додаткове рішення суду позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його і ухвалити нове рішення, яким її вимоги про стягнення із відповідача витрат на правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн. задовольнити.
Зазначила, що нею до суду першої інстанції подано договір про надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року, укладений між адвокатом Невольчуком С. П. та Слободянюк Ю. Л., розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката від 11 жовтня 2022 року, копію квитанції прибуткового касового ордера № 18 від 07 лютого 2022 року на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката. 
Позивач вважає, що нею надано суду всі належні документи на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу адвоката. Вона не є фахівцем в галузі права, тому не знала і не могла знати про відповідний перелік документів, які необхідні для доведення перед судом реальності понесених витрат на правничу допомогу адвоката. Витрати по справі у сумі 10 000,00 грн. фактично нею здійснені. Рішення суду ухвалено на користь позивача, яким повністю задоволено її позовні вимоги. У неї немає інших доказів на підтвердження понесених нею витрат на професійну правничу допомогу.
Відзив на апеляційну скаргу відповідач не надав. 
Відповідно до ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.
Встановлено, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 12 жовтня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю.
Цим рішенням суду не вирішено питання про розподіл між сторонами понесених витрат на професійну правничу допомогу адвоката.
У позовній заяві позивач ОСОБА_1 зазначала про попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат, понесених нею в сумі 6943,00 грн., з яких 6000,00 грн. – витрати на правничу допомогу, 943,00 грн. – сплата судового збору (а. с. 4).
Після ухвалення рішення суду за результатами розгляду спору, 13 жовтня 2022 була позивач ОСОБА_1 подала заяву про стягнення судових витрат, в якій вона просила стягнути з ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 10 000,00 грн. (а. с. 154-162).
Відповідач ОСОБА_2 у своїй заяві від 09 листопада 2022 року проти задоволення заяви позивача про стягнення судових витрат заперечував (а. с.182).
Відмовляючи у стягненні судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції мотивував це відсутністю в договорі про надання правової допомоги інформації щодо погодження сторонами розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру), що позбавляє суд можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру гонорару адвоката, а також відповідність наведених у розрахунку витрат сум умовам договору із позивачем. Крім того, суду не надано достатніх доказів фактичного надання правничої допомоги в тому обсязі, розмірі і сумі, яка зазначена у розрахунку, котрий підписаний лише адвокатом і не містить підпису позивача про отримання правничої допомоги саме в такому обсязі та певного розміру цих витрат.
Апеляційний суд погоджується із такими мотивами відмови.
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з наявних матеріалів справи, ОСОБА_1 уклала із адвокатом Невольчуком С.П. договір про надання правничої допомоги від 07 лютого 2022 року (а. с. 159-160).
На підтвердження понесених витрат на отримання професійної правничої допомоги до суду позивачем ОСОБА_1 надано договір про надання правової допомоги від 07 лютого 2022 року, укладений між адвокатом Невольчуком С. П. та довірителем ОСОБА_1 , згідно положень п. 3.1 якого: за правову допомогу передбачену в п.п. 1.2. договору замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеному сторонами; 3.2. в ціну договору не включені фактичні витрати щодо виконання адвокатом зобов`язань за договором.
Пункт 4 договору визначає порядок розрахунків: п. 4.1. – розмір оплати праці адвоката при надані правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами, і є конфіденційною інформацією; п. 4.2 – за домовленістю сторін, оплата правової допомоги може здійснюватись також у вигляді передоплати або авансу. 
Адвокатом Невольчук С. П. складено розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката громадянки ОСОБА_1 від 11 жовтня 2022 року, згідно якого загальна (орієнтовна) сума витрат на правничу допомогу адвоката становить – 10 000 тисяч гривень, з яких 6000 тисяч гривень – гонорар адвоката за підготовку до справи до судового розгляду (консультації, підготовка документів для написання позову, написання позовної заяви, і т. п.) та 4000 тисячі гривень – гонорар адвоката за представництво позивача в суді (а. с. 157).
Згідно копії квитанції до прибуткового касового ордера № 18 від 07 лютого 2022 року адвокат Невольчук С. П. прийняв від ОСОБА_1 10 000,00 грн., на підставі договору про надання правничої допомоги (а. с. 155).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.
При визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
У постанові від 22 листопада 2022 року в справі № 922/1964/21 (провадження № 12-14гс22) Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18.
У додатковій постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 лютого 2022 року у справі № 925/1545/20 вказано, що для вирішення питання про розподіл судових витрат суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; пов`язаність цих витрат із розглядом справи; обґрунтованість та пропорційність предмета спору; ціну позову, значення справи для сторін; вплив результату її вирішення на репутацію сторін, публічний інтерес справи; поведінку сторони під час розгляду справи (зловживання стороною чи її представником процесуальними правами тощо); дії сторони щодо досудового врегулювання справи та врегулювання спору мирним шляхом.
В додатковій постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 206/6537/19 (провадження № 61-5486св21) зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених частиною четвертою статті 137 ЦПК України.
Отже, для цілей розподілу витрат на правничу допомогу розмір гонорару адвоката за надання правничої допомоги, порядок його обчислення та сплати має бути зазначений в договорі про надання правничої допомоги, оскільки саме згідно з умовами договору відповідно до приписів пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК та на підставі наданих доказів щодо фактично наданого обсягу послуг суд визначає розмір витрат, які підлягають розподілу.
Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (погодинної оплати або фіксованого розміру), позбавляє суд можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру гонорару адвоката, а також відповідність наведених у розрахунку витрат сум умовам договору із позивачем. Не зрозуміле також посилання на конфіденційність порядку розрахунків у договорі, оскільки останнє унеможливлює встановлення дійсності розміру фактично понесених стороною витрат на правничу допомогу. 
За приписами частин першої, третьої статті 12, статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як вбачається із матеріалів справи, у позовній заяві позивачем заявлено, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми витрат на правничу допомогу, понесених нею, складає 6000,00 грн., проте в порушення вимог ст. ст. 13, 81 ЦПК України доказів отримання позивачем ОСОБА_1 рахунку від адвоката на оплату таких витрат матеріали справи не містять, а копія квитанції до прибуткового касового ордера № 18 згідно якого позивачем сплачено 10 000,00 грн. згідно договору про надання правничої допомоги датована 07 лютого 2022 року (а. с. 155), тобто днем подачі позову (а. с. 2-5). 
При цьому розрахунок витрат на правничу допомогу, який складений та підписаний 11 жовтня 2022 року адвокатом Невольчуком С. П., не є належним та допустимим доказом, оскільки такий розрахунок не погоджений із позивачем, так як не містить підпису позивача про отримання правничої допомоги саме в такому обсязі, тобто вважається таким, що не узгоджений сторонами всупереч пункту 3.1 договору про надання правничої допомоги.
Також, розрахунок витрат на правничу допомогу адвоката громадянки ОСОБА_1 не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, оскільки у ньому узагальнено зазначено, що сума витрат на правничу допомогу адвоката становить – 10000 тисяч гривень, з яких 6000 тисяч гривень – гонорар адвоката за підготовку до справи до судового розгляду (консультації, підготовка документів для написання позову, написання позовної заяви, і т. п.) та 4000 тисячі гривень – гонорар адвоката за представництво позивача в суді (а. с. 157).
Зазначене свідчить також про те, що на момент подачі позову позивачем ніби-то були сплачені кошти, у тому числі і за участь адвоката у судових засіданнях, проте такі обставини у позовній заяві не відображені. 
З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, оскільки розмір цих витрат не підтверджено належними і достатніми доказами.
Згідно з пунктом першим частини першої статті 374 та статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Наведені позивачем ОСОБА_1 в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду першої інстанції не спростовують. Долучені до заяви письмові докази були предметом дослідження суду першої інстанції з наданням належної правової оцінки фактичним обставинам справи щодо вирішення питання розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку із наданням їй правничої допомоги адвокатом, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Апеляційний суд вважає, що постановлене додаткове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами не вбачає.
Відповідно до положень пункту 1 частини 6 статті 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому рішення у ній не підлягає касаційному оскарженню (пункт 2 частини 3 статті 389 ЦПК України).
На підставі викладеного і керуючись ст. 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Додаткове рішення Барського районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.
Головуючий	М. В. Матківська  	
Судді	І. В. Міхасішин   	
  	І. М. Стадник