Постанова
Іменем України
 
06 березня 2023 року
м. Київ
 
справа № 296/8929/20
провадження № 61-6097 св 22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Коломієць Г. В.,
 
учасники справи:
позивачі: Єпархіальне управління Одеської Єпархії Руської Православної Церкви Закордоном, Свято-Покровська громада міста Малин Одеської Єпархії Руської Православної Церкви Закордоном,
відповідачі: Житомирська обласна державна адміністрація, Департаменту культури, молоді та спорту Житомирської обласної державної адміністрації, Управління культури Житомирської обласної державної адміністрації,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційні скарги ОСОБА_1 
та ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року у складі колегії суддів: Миніч Т. І., Трояновської Г. С., Павицької Т. М., 
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог та судових рішень
 
У вересні 2017 року Єпархіальне управління Одеської Єпархії Руської Православної Церкви Закордоном (далі - Єпархіальне управління Одеської Єпархії РПЦЗ), Свято-Покровська громада міста Малин Одеської Єпархії Руської Православної Церкви Закордоном (далі - Свято-Покровська громада міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ) звернулися 
до адміністративного суду з позовом до Житомирської обласної державної адміністрації (далі - Житомирська ОДА), Департаменту культури, молоді 
та спорту Житомирської ОДА, Управління культури Житомирської ОДА, 
у якому просили визнати неправомірною відмову заступника начальника Управління культури Житомирської ОДА в реєстрації статуту релігійної громади Свято-Покровська парафія, що розташована за адресою: 
площа Соборна, 3, місто Малин, Житомирська область, й знаходиться 
у склад РПЦЗ, а також зобов`язати компетентну особу Житомирської ОДА  зареєструвати статут указаної релігійної громади.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 24 квітня 2018 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 13 грудня 2018 року, у задоволенні позову Єпархіального управління Одеської Єпархії РПЦЗ, Свято-Покровської громада міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ відмовлено.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року (справа № 806/2475/17, адміністративне провадження № К/9901/5934/19) касаційну скаргу Єпархіального управління Одеської Єпархії РПЦЗ, Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ задоволено частково. Вищевказані судові рішення судів попередніх інстанцій скасовано, провадження у справі закрито. Роз`яснено, що спір може бути розглянуто 
за правилами цивільного судочинства.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12 травня 2020 року (справа № 806/2475/17, адміністративне провадження № Зі/9901/86/20) заяву Єпархіального управління Одеської Єпархії РПЦЗ про направлення справи 
за встановленою юрисдикцією задоволено, справу передано 
до Корольовського районного суду міста Житомира.
Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 27 травня 2020 року відкрито провадження у справі.
Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 20 жовтня  2020 року змінено категорію справи, справу передано до канцелярії 
для перереєстрації. 
Указаній справі призначено номер 296/8929/20. 
Ухвалою Корольовського районного суду міста Житомира від 08 листопада 2021 року у складі судді Маслак В. П. клопотання Житомирської ОДА задоволено, провадження у цивільній справі № 296/8929/20 закрито.
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що спори між релігійною організацією та її учасником, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, підлягають розгляду в порядку господарського судочинства, а не цивільного. Такі правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження 
№ 12-84гс20). 
При цьому в указаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила, 
у тому числі, свій попередній висновок, викладений у постанові 
від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19 (провадження 
№ 12-165гс19), який було враховано у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року 
(адміністративне провадження № К/9901/5934/19), якою провадження 
в адміністративній справі № 806/2475/17 було закрито й роз`яснено, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства. 
Тобто після передачі Верховним Судом адміністративної справи 
№ 806/2475/17 до Корольовського районного суду м. Житомира Великою Палатою Верховного Суду уточнено правові висновки щодо визначення юрисдикції даної категорії справ.
Районний суд указав, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.
 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення 
 
Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням суду першої інстанції,
позивач - Свято-Покровська громада міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ, 
а також ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , як особи, 
які не брали участі в справі, оскаржили його в апеляційному порядку.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року апеляційну скаргу Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ залишено без задоволення. Ухвалу Корольовського районного суду 
м. Житомира від 08 листопада 2021 року залишено без змін. 
Апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на ухвалу Корольовського районного суду м. Житомира від 08 листопада 2021 року закрито.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано закрив провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду 
в порядку цивільного судочинства. 
При цьому районний суд правильно врахував актуальну судову практику Великої Палати Верховного Суду щодо юрисдикції спору.
Апеляційний суд зазначив, що ухвалення рішення у даному спорі в порядку цивільного судочинства буде суперечити меті та завданню цивільного судочинства, визначеному нормами ЦПК України. Тому апеляційна скарга Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ 
не підлягала задоволенню.
Надаючи оцінку апеляційним скаргам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які оскаржили ухвалу районного суду, як особи, 
що не брали участі у справі, проте оскаржуваним судовим рішенням, на їхню думку, вирішено питання про їх права, інтереси та обов`язки, суд апеляційної інстанції врахував предмет спору, відповідні норми ЦПК України, правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду й вказав, 
що оскаржуваним судовим рішенням районного суду не вирішувалися питання про їх права, свободи, інтереси та (або) обов`язки. Тобто вказані особи не мають права апеляційного оскарження ухвали районного суду 
про закриття провадження у справі.
Суд апеляційної інстанції зробив висновок про необхідність закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційних скаргах, поданих у серпні 2022 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , кожен окремо, з урахуванням 
їх уточнених редакцій, просять скасувати постанову апеляційного суду 
й направити справу до суду апеляційної інстанції. 
Касаційні скарги обґрунтовуються порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права. 
 
Надходження касаційних скарг до Верховного Суду 
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2022 року визнано наведені 
ОСОБА_3 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків. Зазначено строк виконання ухвали, 
який продовжувався ухвалою Верховного Суду від 05 серпня 2022 року.
Ухвалою Верховного Суду від 02 серпня 2022 року заяву ОСОБА_3 
про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. визнано необґрунтованою та передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід від участі у розгляді справи судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 22 серпня 2022 рокувизнано наведені ОСОБА_2 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну скаргу ОСОБА_2 на постанову Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року залишено 
без руху з наданням строку для усунення її недоліків, який продовжувався ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 30 серпня 2022 року заяву  ОСОБА_3 
про відвід колегії суддів залишено без розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 08 вересня 2022 рокувизнано наведені ОСОБА_1 підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними, касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року залишено 
без руху з наданням строку для усунення її недоліків, який продовжувався ухвалою Верховного Суду від 24 жовтня 2022 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 19 вересня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 на постанову Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року повернуто заявнику.
Ухвалою Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 
про відвід колегії суддів визнано необґрунтованою та передано 
для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому 
частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвалою Верховного Суду від 06 жовтня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід колегії суддів відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2022 року касаційну скаргу Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ повернуто заявнику.
Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року клопотання  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено. Поновлено  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження постанови Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року.Відкрито касаційне провадження в указаній справі за касаційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , витребувано дану цивільну справу із суду першої інстанції. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргута надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
У грудні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року відзив Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ повернуто заявнику 
без розгляду.
Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2022 року у задоволенні клопотання Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ 
про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено. Визнано наведені підстави для поновлення строку на касаційне оскарження неповажними. Касаційну скаргу Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ залишено без руху.
Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2023 року заяву Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ про відвід судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. визнано необґрунтованою та передано для вирішення зазначеного питання, у порядку, передбаченому частиною першою статті 33 ЦПК України, іншому судді.
Ухвалою Верховного Суду від 12 січня 2023 року у задоволенні заяви 
Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ про відвід 
від участі у розгляді справи судді Верховного Суду Луспеника Д. Д. відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2023 року у задоволенні клопотання Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги відмовлено. Касаційну скаргу Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ на постанову Житомирського апеляційного суду 
від 23 лютого 2022 року повернуто заявнику.
Ухвалою Верховного Суду від 22 лютого 2023 року касаційну скаргу 
Свято-Покровської громади міста Малин Одеської Єпархії РПЦЗ 
на постанову Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року повернуто заявнику, оскільки заявником при зверненні втретє 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на те саме судове рішення 
не було усунуто обставини, які стали підставою для повернення касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 06 лютого 2023 року.
 
Аргументи учасників справи
Доводи осіб, які подали касаційні скарги 
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , з урахуванням її уточненої редакції, мотивована тим, що суд апеляційної інстанції фактично позбавив його доступу до правосуддя, що гарантовано нормами національного 
та міжнародного законодавства, а також прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ). 
Вважає, що суд безпідставно надав перевагу забезпеченню прав Житомирської ОДА, не врахував інтереси релігійної громади й судове рішення Верховного Суду у даній справі (постанова Верховного Суду 
у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 806/2475/17, адміністративне провадження 
№ К/9901/5934/19), за яким розгляд справи повинен здійснюватися 
за правилами ЦПК України.
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_2  з урахуванням її уточненої редакції, аналогічні доводам касаційної скарги ОСОБА_1 .
Вона також указує, що апеляційний суд обмежив її в доступі до правосуддя, не врахував прецедентну практику ЄСПЛ та Верховного Суду, зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі № 806/2475/17 (адміністративне провадження № К/9901/5934/19), за якою вказаний спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.
 
Відзиви на касаційні скарги до суду касаційної інстанції не надійшли.
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволенню 
не підлягають.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального 
чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржувана постанова апеляційного суду відповідає.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд 
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи 
чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної 
в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно 
до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода 
на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін ухвалу суд першої інстанції, вірно погодився із висновками районного суду про закриття провадження 
у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України, 
так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Суди обґрунтовано виходили з того, що спори між релігійною організацією та її учасником, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням 
або припиненням діяльності такої організації, підлягають розгляду 
в порядку господарського судочинства, а не цивільного. 
Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20). Ця правова позиція є незмінною.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі 
і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені 
в постановах Верховного Суду.
В указаній постанові Велика Палата Верховного Суду уточнила, 
правову позицію, викладену в постановах: від 18 грудня 2019 року у справі № 916/2086/19 (провадження № 12-196гс19), від 20 листопада 2019 року 
у справі № 910/8132/19 (провадження № 12-165гс19), від 22 січня 2020 року у справі № 809/1025/17 (провадження № 11-1019апп19) та інших, зазначивши, що спори між релігійною організацією та її учасником (засновником, членом), пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої організації, мають розглядатись 
в порядку господарського судочинства (пункт 74 постанови).
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
постановою від 27 лютого 2020 року у справі № 806/2475/17 (адміністративне провадження № К/9901/5934/19) закрив провадження 
у цій справі й роз`яснив, що спір може бути розглянуто за правилами цивільного судочинства.
Разом із цим, касаційним адміністративним судом було враховано правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові 
від 20 листопада 2019 року у справі № 910/8132/19 (провадження 
№ 12-165гс19), яку було уточнено Великою Палатою Верховного Суду 
у постанові від 06 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19 (провадження № 12-84гс20). 
Таким чином, суди попередніх інстанцій вірно виходили з того, що після передачі Верховним Судом адміністративної справи № 806/2475/17 
до Корольовського районного суду м. Житомира Великою Палатою Верховного Суду уточнено правові висновки щодо визначення юрисдикції даної категорії справ.
При цьому на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об'єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об'єкта, 
з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин 
у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, тобто однаковими.
Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі 
№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17-ц (провадження № 14-435цс18) роз`яснено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду. 
Отже, обґрунтованими є висновки про те, що справа підлягає розгляду 
в порядку господарського судочинства.
З урахуванням наведеного, безпідставними є доводи касаційних скарг 
про те, що судом апеляційної інстанції не враховано правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду з даного процесуального питання, у тому числі, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27 лютого 2020 року у справі 
№ 806/2475/17 (адміністративне провадження № К/9901/5934/19).
Переглядаючи судове рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку за апеляційним скаргам ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що останні оскаржили ухвалу районного суду, як особи, що не брали участі у справі, проте оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про їх права, інтереси та обов`язки.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів 
з метою забезпечення цивільних прав.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси 
у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 
ЦПК України).
У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, 
які є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно із пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року, 
у статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 
1950 року, ратифікованої Україною 17 липня 1997 (далі - Конвенція).
За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий 
і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним 
і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) 
у статті 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, 
не встановлено вимоги до держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Там, де такі суди існують, гарантії, що містяться у вказаній статті, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення у справі «Делькур проти Бельгії» (Delcourt v. Belgium) 
від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» (Hoffmann v. Germany) від 11 жовтня 2001 року).
ЄСПЛ, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, 
а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.
Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене у пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.
Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень цивільного процесуального закону.
Згідно зі статтею 17 ЦПК України учасники справи, а також особи, 
які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
У статті 18 ЦПК України зазначено, що обов`язковість судового рішення 
не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися 
до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.
Частиною першою статті 352 ЦПК України встановлено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Вказана норма права визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, 
але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. 
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання 
про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним 
та безумовним, а не ймовірним.
Верховний Суд зазначає, що судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право 
у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи 
та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо у мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. У такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених 
до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають 
із сформульованого в пункті 1 статті 6 Конвенції положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між заявником 
і сторонами спору не може братися до уваги.
Подібні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах: 
від 04 листопада 2019 року у справі № 542/401/18 (провадження 
№ 61-15078св19), від 10 вересня 2020 року у справі №757/66808/19-ц (провадження №61-10846св20), від 17 червня 2021 року у справі 
№ 626/2547/19 (провадження № 61-18621св20).
Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої 
статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
Якщо заявник лише зазначає про те, що оскаржуване рішення може вплинути на його права, інтереси, та/або обов`язки, або лише зазначає (констатує), що судове рішення стосується його прав та/або обов`язків 
чи інтересу, то такі посилання не можуть бути достатньою та належною підставою для розгляду, зокрема апеляційної скарги.
Особа, яка не брала участі у розгляді справи та звертається з апеляційною скаргою, повинна довести, що оскаржуване судове рішення прийнято 
про її права, інтереси та (або) обов`язки, і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним, це означає, що заявник в апеляційній скарзі має чітко зазначити, в якій частині оскаржуваного ним судового рішення 
(в мотивувальній та/або резолютивній) прямо вказано про його права, інтереси та (або) обов`язки, і про які саме.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. 
Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).
У справі, яка переглядається Верховним Судом, суд апеляційної інстанції, врахувавши предмет спору, відповідні норми ЦПК України, правові позиції Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду, надавши оцінку доводам осіб, які подали апеляційні скарги, встановив, що оскаржуваним судовим рішенням районного суду не вирішувалися питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . 
Таким чином, вказані особи не мають права на апеляційне оскарження ухвали районного суду про закриття провадження у справі.
Верховний Суд уважає, що суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про необхідність закриття апеляційного провадження 
за апеляційними скаргами ОСОБА_3 , ОСОБА_2 
та ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини першої статті 362 
ЦПК України.
Доводи касаційних скарг ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зводяться до незгоди заявників із постановою апеляційного суду, проте вони спростовуються матеріалами справи, наведеними нормами права, а тому відхиляються Верховним Судом. 
Зроблені апеляційним судом висновки по суті вирішення спору узгоджуються з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду 
(частина четверта статті 263 ЦПК України), застосована судова практика Верховного Суду є релевантною, тому відповідні доводи касаційних скарг 
є безпідставними.
Таким чином, висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів касаційних скарг, які є аналогічними, ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права. 
Судом апеляційної інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку 
як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, 
а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими (частина третя статті 89 ЦПК України).
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть 
бути підставою для скасування судового рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи й зводяться 
до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України 
не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційні скарги без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків апеляційного суду 
не спростовують, на законність та обґрунтованість судового рішення 
не впливають.
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, розподіл судових витрат Верховим Судом 
не здійснюється.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову Житомирського апеляційного суду від 23 лютого 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                               Д. Д. Луспеник
 
Б. І. Гулько
 
Г. В. Коломієць