ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" лютого 2023 р.                                                                     Справа №33/29
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії суддів: 
головуючий суддя                                                                      Желік М.Б. 
судді                                                                                            Орищин Г.В.
                                                                                                Галушко Н.А.

за участю секретаря судового засідання Гуньки О.П.

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ВО "ЛЗА" б/н від 18.10.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/2571/22 від 21.10.2022) 
на рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2022 (повний текст рішення складено 29.09.2022, суддя Морозюк А.Я.) 
у справі №33/29
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "Юридична компанія "Абданк", м. Львів
до відповідача-1: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський Автонавантажувач", смт. Шкло Яворівського району Львівської області
до відповідача-2: Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА", с. Муроване Пустомитівського району Львівської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр-Полімер", м. Львів 
про визнання недійсним договору купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 р. та застосування наслідків недійсності правочину

в межах справи №33/29
за заявою: Управління Пенсійного фонду України в Яворівському районі Львівської області, м. Новояворівськ Яворівського району Львівської області
про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський Автонавантажувач" (81050, Львівська обл., Яворівський р-н, смт. Шкло, ідентифікаційний код 31003499) 

за участю представників: 
від позивача: Гаврилюк О.Р. - представник
від відповідача-1: арбітражний керуючий Кобельник О.С. - ліквідатор 
від відповідача-2: Карпенко А.А. - директор
від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: не з`явився

Учасникам процесу роз`яснено їх права та обов`язки, передбачені ст.ст. 35, 42, 46, Господарського процесуального кодексу України. 
          Відповідно до ст.222 Господарського процесуального кодексу України фіксування судового засідання здійснюється технічними засобами.

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Львівської області від 19.09.2022 у справі №33/29 позов задоволено повністю; визнано недійсним договір купівлі-продажу №4 від 07.05.2014, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Боляка І.В. та Товариством з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" в особі директора Карпенко А.А., предметом якого є продаж пресу PKZZ 1250, інвентарний номер 19584,за ціною 313 600,00 грн.; зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач" прес PKZZ 1250, інвентарний номер 19584; стягнуто з  ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач" на користь ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" 5763 грн. 00 коп. - відшкодування витрат на оплату судового збору; стягнуто з ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" на користь ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" 5763 грн. 00 коп. - відшкодування витрат на оплату судового збору.
Не погоджуючись із вказаними судовим рішенням, ТзОВ "Торговий дім ВО "ЛЗА" звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати повністю рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2022 у справі №33/29 та ухвалити нове рішення, яким у позові ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" відмовити у повному обсязі.
Відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 21.10.2022 справу розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі: Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Орищин Г.В., Галушко Н.А.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2022 (після усунення скаржником недоліків апеляційної скарги) відкрито апеляційне провадження, встановлено учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу до 12.12.2022, розгляд справи призначено на 14.12.2022.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.12.2022 розгляд справи відкладено на 11.01.2023.
11.01.2023 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням у відрядженні члена колегії судді - Орищин Г.В (з 10.01.2023 по 14.01.2023). 
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 16.01.2023 розгляд справи призначено на 08.02.2023.
08.02.2023 на адресу суду надійшла заява ТзОВ «Торговий дім ВЛ «ЛЗА» про відвід колегії суддів у складі Желік М.Б. - головуючий суддя, члени колегії - Орищин Г.В., Галушко Н.А., від розгляду апеляційної скарги.
В судовому засіданні 08.02.2023 колегія суддів ухвалила відмовити у задоволенні заяви ТзОВ «Торговий дім ВЛ «ЛЗА» про відвід, про що постановлено відповідну ухвалу.
Представник апелянта в судовому засіданні надала суду пояснення щодо фактичних обставин справи та доводів апеляційної скарги, вимоги скарги підтримала у повному обсязі, просила оскаржуване рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" відмовити у повному обсязі.
Ліквідатор відповідача-1 зазначив, що не згідний з рішенням суду першої інстанції, оскільки суд не дослідив можливості повернення спірного майна та не дослідив дати, з якої позивач міг бути обізнаним з порушенням його справи. При цьому, арбітражний керуючий пояснив, що після призначення його ліквідатором відповідача-1 в ході ознайомлення з переданими йому документами, було встановлено наявність протоколу зборів кредиторів відповідача-1 від 18.11.2014, на яких обговорювалось питання реалізації спірного майна, однак, такий документ не було долучено до матеріалів справи, оскільки суд першої інстанції відмовив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи до завершення процесу ознайомлення ліквідатора з переданою йому документацією. Також надав суду для огляду оригінал оспорюваного договору. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Представник позивача проти задоволення вимог апеляційної скарги заперечив, надав суду пояснення щодо фактичних обставин спору, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явилась.
Відповідно до ст.269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Розглянувши апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, взявши до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, колегія суддів дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, а відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін, з огляду на наступне.
ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" звернулось до Господарського суду Львівської області, в межах справи №33/29 про банкрутство ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський Автонавантажувач", з позовом до ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський Автонавантажувач" та ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №4 від 07.05.2014, предметом якого є продаж пресу PKZZ 1250, інвентарний номер 19584, за ціною 313 600,00 грн., про застосування наслідків недійсності правочину та про зобов`язання повернути ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач" (відповідачу-2) прес PKZZ 1250, інвентарний номер 19584.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 01.07.2019 у справі №33/29 позовну заяву ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" прийнято до розгляду у межах справи №33/29 про банкрутство ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач"; залучено ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" до участі у справі.
30.07.2019 ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" подало Господарському суду Львівської області, в межах справи №33/29, зустрічний позов до ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" (відповідач-1) і до ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач" (відповідач-2), в якому просило визнати недійсними з моменту укладення правочини між ТзОВ "Юргруп" та ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" - договори від 17 серпня 2016 року відступлення прав вимоги за кредитними договорами (кредитор ВАТ "Кредобанк") та договори від 17 серпня 2016 року відступлення прав заставодержателя за договорами застави, боржниками та заставодавцями за якими є ЗАТ "Автонавантажувач" та ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач"; застосувати наслідки визнання правочинів недійсними - скасувати п.5 та п.6 ухвали у справі №33/29 від 06 лютого 2018 року; відмовити у задоволенні первісного позову повністю: задоволити заяву про сплив позовної давності та застосувати наслідки передбачені п.4 ст.267 ЦК України; застосувати наслідки розгляду зустрічної позовної заяви. У зустрічному позові ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" (відповідач за первісним позовом) вказав на сплив позовної давності, просив відмовити у позові ТОВ "Юридична компанія "Абданк" на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 02.09.2019 у справі №33/29 (залишеною в подальшому без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 та постановою Верховного Суду від 03.03.2020) зустрічну позовну ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" повернуто заявнику.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 06.02.2020 позов ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" задоволено; визнано недійсним договір купівлі-продажу №4 від 07.05.2014, укладений між ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Боляка І. В. та ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" в особі директора Карпенко А.А., предметом якого є продаж пресу PKZZ 1250, інвентарний номер 19584; зобов`язано ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" повернути ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" прес PKZZ 1250, інвентарний номер 19584;  здійснено розподіл судового збору.
Постановою Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 апеляційну скаргу ПрАТ "Виробничо-наукова компанія "Розточчя СТ" задоволено, ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.02.2020 у справі №33/29 скасовано, прийнято нове судове рішення, яким у задоволенні позову ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 13.04.2021 касаційну скаргу ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" задоволено частково, постанову Західного апеляційного господарського суду від 10.09.2020 та ухвалу Господарського суду Львівської області від 06.02.2020 у справі № 33/29 скасовано, справу в частині розгляду заяви ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 передано на новий розгляд до Господарського суду Львівської області.
Ухвалою Господарського суду Львівської області (в складі судді Морозюка А.Я.) від 08.11.2021 прийнято до розгляду справу №33/29 в частині розгляду заяви ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" до ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач" та ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" про визнання недійсним договору купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 та застосування наслідків недійсності правочину; ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 08.02.2022 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ТзОВ "Укр-Полімер". 
Як вбачається зі змісту позовної заяви (а.с.135-138, том 17г), вимоги ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" обґрунтовані наступним.
06.02.2019 відбулося засідання комітету кредиторів ТзОВ ТВП "Львівський Автонавантажувач", на якому позивачу стало відомо, що між ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" (покупець) та ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач" (продавець), укладено договір купівлі-продажу №4 від 07.05.2014, предметом якого є продаж пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, за ціною 313600,00 грн., та передано майно покупцю відповідно до накладної №П-00000003 від 07.05.2014. Вказаний прес РКZZ 1250 відповідно до договору застави від 19.09.2007, укладеного між ВАТ "Кредобанк" (заставодержатель) та ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач" (заставодавець) та, з врахуванням процесуального правонаступництва, є майном, що забезпечує кредиторські вимоги ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" у справі №33/29 про банкрутство ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач". Однак, ні ВАТ "Кредобанк", ні його правонаступники, на момент підписання договору №4 від 07.05.2014, не надавали згоду на відчуження пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, який є предметом застави та який не міг бути відчужений без згоди заставодержателя. Не погоджувалася також і ціна реалізації заставного майна, не проводилася експертна оцінка такого майна. Окрім того, законодавством передбачено спеціальну процедуру відчуження майна банкрута, якої боржником (ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач") дотримано не було, зокрема; відповідно до оголошення на сайті ВГСУ від 25.03.2014 аукціон з продажу майна банкрута (ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач"), в тому числі лот № 1-прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, призначено на 08.05.2014; відповідно до повідомлення та оголошення на сайті ВГСУ від 22.04.2014 аукціон, призначений на 08.05.2014, скасовано. В матеріалах справи про банкрутство відсутні протоколи торгів, у яких переможцем аукціону з продажу пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, виступає ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА". 
Покликаючись на ст.203, ч.1 ст.215, ч.1-2 ст.216 ЦК України, п.4 ст.42, п.1,2,6,7 ст.44 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (в редакції, чинній на час укладення договору), позивач вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу №4 від 07.05.2014, предметом якого є продаж пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, підлягає визнанню недійсним, із застосуванням наслідків недійсності правочину.
Відповідач-1 (ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач") у відзиві від 02.07.2019 на позовну заяву (а.с.73-74, том 19), вказував, що майно банкрута, котре відчужено за спірним договором, а саме: прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, неодноразово виставлялось на продаж. Так, відповідно до оголошення на сайті Вищого господарського суду України від 25.03.2014 №1845 на 08.05.2014 був призначений аукціон з продажу майна банкрута (ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач"), в тому числі лот №1 - прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, проте, згідно з повідомленням від 22.04.2014 №2856 аукціон, призначений на 08.05.2014 скасовано. Відповідно до оголошення на сайті Вищого господарського суду України від 22.04.2014 №2876 аукціон з продажу пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584 призначено на 09.06.2014, проте, згідно з повідомленням від 16.05.2014 №3740, аукціон з продажу майна банкрута, призначений на 09.06.2014, скасовано. Відповідно до оголошення на сайті Вищого господарського суду України від 16.05.2014 №37 був знову призначений аукціон з продажу пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584 на 27.06.2014, а відповідно до повідомлення від 27.06.2014 №5459 аукціон, призначений на 27.06.2014, не відбувся у зв`язку з відсутністю заявок на участь в аукціоні. Оскільки майно банкрута (прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584) виставлялось на продаж пізніше за дату укладення спірного договору, оплата за таким договором грошовими коштами не здійснювалась, погашення вимог забезпеченого кредитора не відбулось, покупець заяву на участь в аукціоні не подавав, є всі підстави вважати спірний договір купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 фіктивним, вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а майно поверненню в ліквідаційну масу банкрута.
Відповідач-2 (ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА") у відзиві на позовну заяву (а.с.112-114, том 26) просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Покликаючись на обставини, встановлені під час розгляду справи №33/30 про банкрутство ЗАТ «Автонавантажувач», вважає що вимоги кредитора, які забезпечувались заставним майном майнового поручителя, є повністю погашені за рахунок продажу заставного майна. А отже, оскаржуваним правочином не порушені права забезпеченого кредитора щодо вимог до майнового поручителя, оскільки поручитель повністю виконав свої зобов`язання перед кредитором за рахунок виручки від продажу заставного майна а надлишок виручки використав для погашення інших вимог. Також зазначає, що ТзОВ «Юридична компанія «Абданк» - позивач у цій справі набув прав забезпеченого кредитора лише 06.02.2018 на підставі ухвали Господарського суду Львівської області у справі №30/29, якою визнано вимоги ТзОВ «Юридична компанія «Абданк» до ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач» на суму 1 456 980,27 грн., як вимоги, що забезпечені заставою майна майнового поручителя, у зв`язку з невиконанням ЗАТ «Автонавантажувач» зобов`язань за договором кредитної лінії № 127/07-л від 17.09.2007. Таким чином, до 06.02.2018 у реєстрі кредиторів ТзОВ «ТВП Львівський автонавантажувач» такі вимоги не значились і, відповідно, майно, що забезпечує ці вимоги, не було окремо виділене ліквідатором як майно, що є предметом забезпечення. Отже, у період від формування реєстру кредиторів до 06.02.2018 під час організації процедури продажу ліквідатор не мав обов`язку узгоджувати свої дії із заставним кредитором оскільки такий був відсутній. 
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача (ТзОВ "Укр-Полімер") під час розгляду справи в суді першої інстанції заяв по суті справи до суду не подавала, правової позиції по суті спору не висловила.
Ухвалюючи оскаржене рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано порушенням норм процесуального права, яке полягає у тому, що місцевий господарський суд постановив рішення щодо обов`язків арбітражного керуючого Боляка І.В. (ліквідатора ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач») та арбітражного керуючого Скочка І. (розпорядника майна ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач»), які не були залучені до участі у справі, що є самостійною підставою для скасування оскарженого рішення суду.
Окрім того, апелянт стверджує, що господарський суд  не з`ясував обставин, що мають значення для справи, оскільки в матеріалах справи відсутні належним чином підписані і завірені копії оспорюваного договору, суд не встановив чи оспорюваний правочин був укладений, а предмет купівлі-продажу - відчужений  покупцю, не дослідив чи дійсно прес, який є предметом договору, продавався на аукціоні після дати укладення оспорюваного договору з його відчуженням, що є підставою для скасування рішення на підставі п.1 та п.4 ч.1 ст.277 ГПК України.
Скаржник звертає увагу на наявність конфлікту інтересів та відсутність порушеного права позивача, а саме зазначає, що місцевий господарський суд не взяв до уваги те, що позивача представляв Гаврилюк О.Р., який діяв з конфліктом інтересів, а саме Гаврилюк О.Р. як представник ТзОВ «Укр-Полімер» у цій же справі оскаржував визнання вимог ТзОВ «Юридична компанія «Абданк» та оскаржував визнання ТзОВ «Юридична компанія «Абданк» кредитором, а відтак, оскаржував всі права цього товариства, в тому числі право подавати даний позов, що підтверджується ухвалою Господарського суду Львівської області від 07.03.2018 у справі №33/29. 
Також, за доводами апелянта, суд не взяв до уваги те, що усі вимоги ТзОВ «Юридична компанія «Абданк» погашені за рахунок коштів, які Гаврилюк О.Р. як покупець заставного майна, перерахував ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач», в свою чергу арбітражний керуючий Папура Я.М. перерахував ці кошти ТзОВ «Юридична компанія «Абданк». При цьому, згідно з постановою Західного апеляційного господарського суду від 08.07.2021 у справі №33/30, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 25.11.2021 у справі №33/30, сплачено майже на 230 тис. більше, ніж належало сплатити ТзОВ «Юридична компанія «Абданк».
Апелянт наголошує, що на дату укладення спірного договору у справі №33/29 про банкрутство ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач» не було кредитора з вимогами, що виникли на підставі договору застави від 19.09.2007, реєстровий №3658. Право вимоги за договором кредитної лінії №127/07-л від 17.09.2007 та права заставодержателя за договором застави від 19.09.2007 ТзОВ «Юридична компанія «Абданк» набуло 17.08.2016 в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Отже, приймаючи оспорюване рішення від 19.09.2022 у справі №33/29 щодо задоволення позовної заяви кредитора, суд першої інстанції не перевірив чи позивач має повноваження оскаржувати правочин та не врахував наявний у справі конфлікт інтересів представника позивача як представника інших учасників справи.
Окрім того, приймаючи рішення щодо повернення предмета купівлі-продажу в натурі, господарський суд не досліджував питання можливості відповідача виконати цю вимогу, а також факт передачі пресу чи його знаходження у відповідача.
Апелянт зазначає, що суд незаконно відмовив в розгляді заяви про застосування строку позовної давності, оскільки чинне законодавства не передбачає можливості відмови в розгляді заяви про застосування позовної давності, навіть якщо таку заявлено у зустрічному позові, що був повернутий. Апелянт звертає увагу на те, що право вимоги за договором кредитної лінії №127/07-л від 17.09.2007 та права заставодержателя за договором застави від 19.09.2007 ТзОВ «Юридична компанія «Абданк» набуло 17.08.2019, а позов подано 21.02.2019, при цьому позивач не просив суд визнати поважними причини пропуску строку, лише вказував на те, що про укладення договору дізнався 06.02.2019 на засіданні комітету кредиторів ТзОВ «ТВП «Львівський автонавантажувач». Водночас, позивач не назвав причин, з яких починаючи з 17.08.2016 він не міг довідатися про укладення спірного договору. Таким чином, позивач пропустив строк позовної давності, що є окремою підставою для відмови у позові.
Інші учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористались, що у відповідності од вимог ч.3. ст.263 ГПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Господарського суду Львівської області від 30.04.2010 порушено провадження у справі №33/29 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач".
Постановою Господарського суду Львівської області від 09.10.2012 ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" визнано банкрутом і відкрито ліквідаційну процедуру, ліквідатором призначено арбітражного керуючого Боляка І.В.
Ухвалою суду від 13.10.2015 припинено повноваження арбітражного керуючого Боляка І.В., ліквідатором ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" призначено арбітражного керуючого Генташ О.А.
Ухвалою господарського суду Львівської області від 06.02.2018 у справі №33/29, серед іншого, замінено кредитора - ТзОВ "Фінансова компанія "Приватні інвестиції" правонаступником - ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" з вимогами до ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач" на суму 487 795,29 грн. (п.5 ухвали); визнано вимоги ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" до ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" на суму 1  456 980,27 грн., як вимоги, що забезпечені заставою майна;  судовий збір в розмірі 3200,00 грн., сплачений ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" за подання заяви з вимогами до боржника, покладено на ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач"(п.6 ухвали); припинено повноваження арбітражного керуючого Генташ О.А. як ліквідатора ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" (п.7 ухвали); ліквідатором ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" призначено арбітражного керуючого Папуру Я. М.(п.8 ухвали).
Ухвалою Господарського суду Львівської області від 21.07.2022 у справі №33/29 відсторонено арбітражного керуючого Папуру Я.М. від виконання обов`язків ліквідатора ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач", ліквідатором банкрута призначено арбітражного керуючого Кобельника О.С.
Колегія суддів апеляційної інстанції зауважує, що з часу призначення арбітражного керуючого Кобельника О.С. ліквідатором банкрута ухвалою від 21.07.2022 і до дати ухвалення оскарженого рішення у справі - 19.09.2022 минуло більше двох місяців. В судовому засіданні 08.02.2023 ліквідатор відповідача-1, покликаючись на неможливість подання доказів під час розгляду справи в суді першої інстанції, пояснював, що просив місцевий господарський суд  відкласти розгляд справи з метою ознайомитись з переданою йому документацією у справі про банкрутство ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач". Проте, таке пояснення спростовується матеріалами справи, а саме клопотанням №02-26/9 від 16.09.2022 арбітражного керуючого Кобельника О.С. про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю бути присутнім в судовому засіданні. Вказане клопотання обґрунтовано було відхилено судом першої інстанції з огляду на незазначення поважності причин неявки та відсутність доказів неможливості явки в судове засідання відповідача-1. Також розгляд справи вже відкладався за клопотанням ліквідатора, заявленим у зв`язку з необхідністю ознайомитись з матеріалами справи про банкрутство та переданою попереднім ліквідатором документацією. Відтак, усні доводи ліквідатора про те, що суд першої інстанції не надав відповідачу-1 можливості подати докази, які мають значення для вирішення спору по суті, колегія суддів відхиляє за безпідставністю.
Правовою підставою для розгляду вказаного спору в межах справи №33/29 про банкрутство ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач", є положення ст.7 Кодексу України з процедур банкрутства, який введено в дію 21.10.2019 р. і пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень якого установлено, що з дня введення в дію цього Кодексу подальший розгляд справ про банкрутство здійснюється відповідно до положень цього Кодексу незалежно від дати відкриття провадження у справі про банкрутство, крім справ про банкрутство, які на день введення в дію цього Кодексу перебувають на стадії санації, провадження в яких продовжується відповідно до Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
У постанові Верховного Суду від 13.04.2021 у цій справі зазначено, що оскільки, провадження у справі №33/29 про банкрутство ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач" перебуває на стадії ліквідації, щодо процедурних (процесуальних) питань слід керуватися положеннями Кодексу України з процедур банкрутства. Щодо визначення підстав, за якими оспорюваний правочин може визнаватися недійсним, враховуючи приписи частини першої статті 58 Конституції України, слід керуватися приписами Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону №2343-XII, що діяв з 19.01.2013. 
Як правильно встановлено судом першої інстанції, 07.05.2014 між ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" в особі ліквідатора арбітражного керуючого Боляка І.В. (продавець) та ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА" в особі директора Карпенко А. А. (покупець) укладено договір купівлі-продажу №4, відповідно до умов якого продавець зобов`язується передати у власність, а покупець оплатити та прийняти товар - прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Шевченка, 321 та відповідно до висновку експерта вартість якого встановлено 313600,00 грн. в т. ч. ПДВ (пункт 1 договору купівлі-продажу).
Згідно із п. 2.1. та п. 2.2. договору купівлі-продажу, порядок оплати за придбане майно - покупець оплачує вартість майна на розрахунковий рахунок продавця. В рахунок оплати по даному договору враховуються кошти, сплачені згідно договору позики №10п від 10 квітня 2014 р.
Відповідно до видаткової накладної №П-00000003 від 07.05.2014 продавець передав покупцю прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, вартістю 313 600,00 грн.
Жодна із сторін спірного договору не заперечила факту його укладення і передачі за ним майна. 
Апелянт вказує, що суд не дослідив, що в матеріалах справи відсутня належним чином засвідчена копія договору, такий договір не містить підпису покупця, лише печатку. Представник апелянта в судовому засіданні 08.02.2023 повідомила, що первинна документація підприємства відповідача-2 за період укладення спірного договору втрачена, тому відповідач-2 стверджує, що прес, який був предметом договору, міг бути відчужений за іншим договором. 
Колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що наявна в матеріалах справи копія оспорюваного договору (а.с.139, том 17 г) містить засвідчувальний  напис «згідно з оригіналом» та підпис (без розшифрування прізвища особи, що засвідчувала копію). З копії вбачається, що договір підписано ліквідатором продавця Боляком І.В., в графі директор Карпенко А.А. наявний відтиск печатки підприємства покупця. В судовому засіданні 08.02.2023 колегія суддів оглянула наданий ліквідатором ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" оригінал договору та встановила його відповідність копії. Факт передачі товару покупцю за оспорюваним договором підтверджується видатковою накладною №П-00000003 від 07.05.2014. 
Натомість, апелянт не покликається на жодні докази, якими б підтверджувались доводи про те, що спірне майно було відчужене на підставі іншого договору. 
Також з матеріалів справи вбачається, що 19.09.2007 між ВАТ "Кредобанк" (заставодержатель) та ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач" (заставодавець-майновий поручитель) було укладено договір застави, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О. І., зареєстрований в реєстрі за № 3658.
Відповідно до п.1.2. договору застави, ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач" передало в заставу ВАТ "Кредобанк" обладнання, зокрема, прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584.
Обтяження зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна за реєстраційним номером 5722872.
На підставі договорів відступлення права вимоги до ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" перейшли всі права заставодержателя на підставі договору застави від 19.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О. І., зареєстрований в реєстрі за № 3658.
Ухвалою господарського суду Львівської області від 06.02.2018 у справі №33/29, серед іншого, визнано вимоги ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" до ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" на суму 1 456 980,27 грн., як вимоги, що забезпечені заставою майна за договором застави від 19.09.2007, посвідченим приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О. І., зареєстрованого в реєстрі за № 3658.
Верховний Суд в постанові від 13.04.2021, якою справу №33/29 у скасованій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, виклав наступні правові висновки:
-  частиною 1 статті 38 Закону про банкрутство, зокрема визначено, що з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, зокрема, продаж майна банкрута допускається в порядку, передбаченому цим Законом, дотримання якого  є обов`язковим для ліквідатора (п.47. постанови); 
- розділ ІV "Продаж майна в провадженні у справі про банкрутство" Закону про банкрутство дозволяє зробити висновок про те, що законодавцем передбачено процедуру продажу майна банкрута, яка є універсальною для всіх суб`єктів банкрутства та має ряд імперативних норм, які  не можуть змінюватися  за домовленістю учасників провадження у справі про банкрутство (комітету кредиторів, організатора торгів, ліквідатора) (п.48. постанови); 
- за змістом частини 1 статті 49 Закону про банкрутство вбачається, що продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів; 
- також, статтею 66 цього Закону передбачено порядок проведення торгів у формі аукціону, кількість аукціонів, які може проводити ліквідатор та головні вимоги до кожного з аукціонів; зазначені норми  є імперативними  за своєю правовою природою, а процедура, регламентована ними, не може змінюватися за рішеннями окремих учасників провадження, оскільки вони є публічними торгами, які проводяться з метою залучення якнайбільшої кількості учасників, що мають право бути заздалегідь поінформованими про основні правила такої публічної процедури (п.49. постанови); 
- Законом про банкрутство визначено склад майна, яке може продаватися ліквідатором на аукціоні (частина друга статті 44 Закону) та активів, які  можуть бути реалізовані безпосередньо юридичній  або фізичній особі (частина шоста статті 44 Закону), особи, з якими ліквідатором укладено договори на реалізацію майна банкрута, мають провести розрахунки не пізніше моменту передачі їм придбаного майна (п.50. постанови); 
- норми законодавства про банкрутство містять не лише імперативні норми щодо продажу майна банкрута в ліквідаційній процедурі, а також передбачають певну дискрецію ліквідатора щодо вибору одного з кількох варіантів правомірної поведінки (п.51. постанови).
Згідно із ч.1 ст.202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2). Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3). Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. 6).
Статтею 17 Закону України "Про заставу" встановлено, що заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.
Пунктом 3.1.3. договору застави передбачено, що заставодавець-майновий поручитель має право реалізувати предмет застави лише при наявності письмової згоди заставодержателя.
В матеріалах справи відсутні докази письмової згоди заставодержателя на відчуження пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584.
Станом на дату укладання договору купівлі-продажу №4 (07.05.201) був чинний Закон України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Враховуючи дату порушення провадження у справі № 33/29 про банкрутство ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" (30.04.2010), а також дату прийняття постанови про визнання ТзОВ "ТВП "Львівський автонавантажувач" банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури (09.10.2012), розгляд справи № 33/29 про банкрутство ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач" до 21.10.2019 (введення в дію Кодексу України з процедур банкрутства від 18.10.2018 р. № 2597-VIII) відбувався у редакції Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" до набрання чинності з 19.01.2013 р. змін, внесених Законом України від 22.12.2011 №4212-VI, крім положення Закону, що регулюють продаж майна в провадженні у справі про банкрутство, відповідно до п. 11  Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 22.12.2011 №4212-VI.
Отже, при укладенні договору купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 сторони такого договору повинні були дотримуватись положення Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції Закону України від 22.12.2011 №4212-VI, що регулюють продаж майна банкрута в провадженні у справі про банкрутство.
Відповідно до ч.4 ст.42 Закону про банкрутство, майно банкрута, що є предметом забезпечення, не включається до складу ліквідаційної маси і використовується виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує. Продаж майна банкрута, що є предметом забезпечення, здійснюється в порядку, передбаченому цим Законом, виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду. Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси.
За змістом частини 1 статті 49 Закону про банкрутство вбачається, що продаж майна боржника в провадженні у справі про банкрутство здійснюється в порядку, встановленому цим Законом, шляхом проведення торгів у формі аукціону, за винятком майна, продаж якого відповідно до законодавства України здійснюється шляхом проведення закритих торгів.
Враховуючи положення ст. 17 Закону України "Про заставу" та ч.4 ст.42 Закону про банкрутство, а також п.3.1.3. договору застави, продаж пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, як майна ТзОВ "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський автонавантажувач", визнаного банкрутом, що є предметом забезпечення, повинно було здійснюватись виключно за згодою кредитора, вимоги якого воно забезпечує, або суду, а кошти, одержані від продажу такого майна, повинні були використані виключно для задоволення вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує.
В матеріалах справи відсутні докази надання заставодержателем (чи судом) згоди на відчуження пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, відсутні докази оплати покупцем вартості такого майна та задоволення за рахунок продажу заставного майна вимог кредитора за зобов`язаннями, які воно забезпечує.
Також, Верховний Суд в постанові від 13.04.2021 у даній справі зазначив наступне: 
«(п.54.) Поряд з цим, враховуючи наведене вище (пункти 47-51 цієї Постанови), колегія суддів вважає необхідним вказати на те, що, як вбачається зі змісту ухвали суду першої інстанції від 06.02.2020 та постанови апеляційного суду від 10.09.2020, судами попередніх інстанцій не було досліджено, а відтак й надано належної правової оцінки, обставинам щодо дотримання процедури продажу майна банкрута на відповідність вимогам Закону про банкрутство у редакції Закону що була чинна на момент укладення спірного Договору купівлі-продажу.
Встановлення вказаних обставин має суттєве значення для вирішення спору по суті, оскільки відчуження активів банкрута має відповідати меті та змісту ліквідаційної процедури, з обов`язковими дотриманням балансу інтересів всіх визнаних у справі кредиторів.
Крім того, на переконання колегії суддів, без встановлення обставин щодо підстав та порядку продажу спірного майна, висновок суду апеляційної інстанції про недоведеності позивачем порушення відповідачами при укладенні 07.05.2014 договору купівлі-продажу №4 (про продаж пресу PKZZ 1250, інвентарний номер 19584) його (позивача) прав чи законних інтересів, є передчасним, враховуючи наявність у позивача (ТзОВ "Юридична компанія "Абданк"), на час звернення з позовною заявою, статусу кредитора у справі».
Враховуючи склад майна (прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584) та його вартість 313 600,00 грн., що зазначені в спірному договорі купівлі-продажу №4 від 07.05.2014, а також додане до позовної заяви оголошення на сайті ВГСУ від 25.03.2014 (подане організатором аукціону Товарною біржою "Наша" про те що  на 08.05.2014  призначено аукціон з продажу майна банкрута (ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач"), в тому числі лот № 1-прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, початкова вартість лота 313 600,00 грн.,  статус аукціону: проводиться вперше), колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що спірне майно не могло бути об`єктом безпосереднього продажу в порядку ч.6 ст.44 Закону про банкрутство, натомість, продаж майна повинен був здійснений лише способом проведення аукціону, відповідно до ч.2 ст.44 та ч.1 ст.49 Закону про банкрутство.
Проте, в матеріалах справи відсутні докази того, що укладенню оспорюваного договору купівлі-продажу передувало проведення аукціону у визначеному законом порядку. 
Відповідно до оголошення, розміщеного на сайті ВГСУ від 25.03.2014 організатором аукціону Товарною біржою "Наша" про призначення   аукціону з продажу майна банкрута (ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач"), в тому числі лоту № 1-прес РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, початкова вартість лота 313 600,00 грн.,  на 08.05.2014, зазначено статус аукціону: проводиться вперше (згодом, призначений аукціон було скасовано, що підтверджується повідомлення на сайті ВГСУ від 22.04.2014).  
Тобто, спірний договір купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 та передача майна за ним згідно видаткової накладної № П-00000003 від 07.05.2014 оформлено ще до призначеної дати першого аукціону.
Також з матеріалів справи вбачається, що після укладення договору купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 та підписання видаткової накладної №П-00000003 від 07.05.2014 про передачу майна покупцю, майно банкрута, яке було предметом продажу за вказаним договором, продовжувало виставлятися на продаж. 
Так, згідно з оголошенням №37 від 16.05.2014, розміщеним на сайті Вищого господарського суду України, на 27.06.2014 було призначено аукціон з продажу пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, який не відбувся у зв`язку з відсутністю заявок на участь в аукціоні (повідомлення №5459 від 27.06.2014 на сайті Вищого господарського суду України).
Враховуючи встановлені обставини порушення порядку відчуження майна боржника у ліквідаційній процедурі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оспорюваний договір купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 підлягає визнанню недійсним в порядку ч.1 ст.215 ЦК України та ч.1 ст.203 ЦК України, як такий, що не відповідає вимогам ч.4 ст.42 та ч.1 ст.49 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
При цьому колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що суд першої інстанції не встановив порушеного права позивача, оскільки на час звернення з позовною заявою позивач (ТзОВ "Юридична компанія "Абданк") мав статус кредитора у справі, про що наголошено також Верховним Судом у постанові від 13.04.2021 у цій справі під час направлення справи в скасованій частині на новий розгляд.
Зокрема, відповідно до ухвали Господарського суду Львівської області від 06.02.2018 у справі №33/29 та інших судових рішень у справі №33/29 про банкрутство ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач" прослідковується, що ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" в порядку процесуального правонаступництва також набуло статусу кредитора у справі з сумою вимог 487 795,29 грн., які виникли на підставі інших договорів, та докази погашення яких у матеріалах справи відсутні.
Також в оскарженому рішенні суд першої інстанції обґрунтовано відхилив твердження відповідача-2 про те, що до 06.02.2018 у реєстрі кредиторів ТОВ «ТВП Львівський автонавантажувач» забезпечені вимоги ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" в сумі 1456980, 27 грн. не значились і, відповідно, майно, що забезпечує ці вимоги не були окремо виділені ліквідатором як майно, що є предметом забезпечення, внаслідок чого у період від формування реєстру кредиторів до 06.02.2018 при організації процедури продажу ліквідатор не мав обов`язку узгоджувати свої дії із заставним кредитором оскільки такий був відсутній. 
Адже обов`язок розпорядника майна окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, які забезпечені заставою майна боржника, згідно з їх заявами,  а за їх відсутності, - згідно з даними обліку боржника,  а також  внести окремо до реєстру відомості про майно боржника, яке є предметом застави згідно з державним реєстром застав був імперативно встановлений нормами   Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" в редакції що діяла в період здійснення процедури розпорядження майном боржника у справі №33/29 про банкрутство Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський Автонавантажувач". 
Так, в ухвалі Господарського суду Львівської області від 06.02.2018 у справі №33/29 про визнання кредиторських вимог ТзОВ "Юридична компанія "Абданк", залишеній без змін судами апеляційної та касаційної інстанції, встановлено, що всупереч вимогам ч.6 ст.14 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (в редакції до 19.01.2013) розпорядник майна не вніс до реєстру вимог кредиторів Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський Автонавантажувач" вимоги, що забезпечені майном Товариства з обмеженою відповідальністю "Торгівельно-виробниче підприємство "Львівський Автонавантажувач" згідно з договором застави від 19.09.2007, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойко О.І., зареєстрованого в реєстрі за №3658.
Відтак, враховуючи наявність у ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" статусу кредитора, позивач має безумовний юридичний інтерес до прозорого продажу пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, способом проведення аукціону, з метою отримання максимально можливої виручки від продажу і можливого спрямування до ліквідаційної маси тієї її частини, яка перевищує вартість продажу предмета забезпечення над розміром вимог забезпеченого кредитора, з метою задоволення інших кредиторських вимог ТзОВ "Юридична компанія "Абданк". 
Натомість, продаж вказаного майна з порушенням вимог Закону про банкрутство, без погодження із заставним кредитором, та взагалі не на аукціоні, вказує на наявність порушення оскаржуваним договором купівлі-продажу № 4 від 07.05.2014 прав та законних інтересів позивача ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" як кредитора у справі про банкрутство.
Щодо доводів апелянта про незаконності відмови суду першої інстанції у розгляді заяви про застосування наслідків спливу строку позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частин 3, 4, 5 статті  267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.
Як вбачається з матеріалів справи, про застосування позовної давності відповідач-2 заявив у зустрічному позові, який суд першої інстанції повернув ухвалою від 02.09.2019 у справі №33/29 (залишеною в подальшому без змін постановою Західного апеляційного господарського суду від 02.12.2019 та постановою Верховного Суду від 03.03.2020). 
За змістом ст.174 ГПК України у випадку повернення позовної заяви така вважається неподаною, в матеріалах справи залишається лише копія заяви, тому, у зв`язку із поверненням зустрічної позовної заяви, в матеріалах справи, що розглядається, відсутня заява відповідача-2 про застосування позовної давності, заявлена у зустрічному позові.
Водночас, у постанові від 13.04.2021 у цій справі Верховний Суд вказав, що  відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.  Порівняльний аналіз понять "довідався" та "міг довідатися", що містяться в статті 261 ЦКУ, надає пріоритет останньому з них. Презюмується, що особа може і має знати про стан своїх майнових прав. Тому доведення факту, що позивач не знав про порушення його цивільного права, через що не звернувся за його захистом до суду, не є достатньо. Позивач має довести також той факт, що він не міг про це дізнатися. За загальним правилом, обов`язок доведення в суді часу, з якого кредиторові стало відомо про порушення, покладається на нього.  Відповідач же мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.  Зазначене також випливає із загального правила, встановленого статті 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до статті 262 ЦК України заміна сторін у зобов`язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.
Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги вказував, що дізнався про існування оспорюваного договору від 07.05.2014 на засіданні комітету кредиторів ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач", яке відбулося 06.02.2019. Позовну заяву зареєстровано в Господарському суді Львівської області 21.02.2019.
Як було встановлено судом, оспорюваний договір купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 не був укладений за результатами аукціону, відповідно, на сайті ВГСУ не публікувалося повідомлення про результати аукціону, із зазначенням майна що продане - пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584, ціни продажу, найменування та реквізитів переможця аукціону ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА", тощо, що виключило обізнаність із фактом вчинення оспорюваного правочину інших учасників у справі про банкрутство, окрім банкрута ТзОВ "ТВП "Львівський Автонавантажувач" в особі ліквідаторів арбітражного керуючого Боляка І.В., (повноваження припинені ухвалою від 13.10.2015), арбітражного керуючого Генташ О.А. (повноваження припинені ухвалою від 06.02.2018), арбітражного керуючого Папури Я.М. (що здійснював повноваження на час подання позовної заяви).
За відсутності відкритої інформації на сайті ВГСУ про здійснений продаж 07.05.2014 майна та умови такого продажу, і за наявності на сайті ВГСУ повідомлень, які, навпаки, вказували на те, що спірне майно і після 07.05.2014 продовжує виставлятись на продаж ліквідаторами,  враховуючи відсутність на час ухвалення оскарженого рішення в матеріалах справи будь-яких інших доказів, які б вказували на те, що правопопередник ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" у справі про банкрутство до 06.02.2018 - ТзОВ "Фінансова Компанія "Приватні Інвестиції"  був чи міг бути обізнаний із фактом вчинення та умовами оспорюваного договору купівлі-продажу №4 від 07.05.2014, чи доказів про те, що ТзОВ "Юридична компанія "Абданк" як правонаступник ТзОВ "Фінансова Компанія "Приватні Інвестиції" був чи міг бути обізнаний із фактом вчинення та умовами оспорюваного договору купівлі-продажу № 4 від 07.05.2014 раніше за дату засідання комітету кредиторів ТОВ ТВП "Львівський Автонавантажувач", що відбулося 06.02.2019, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав стверджувати про сплив на дату подання даного позову 21.02.2019 позовної давності тривалістю у три роки. Натомість, відповідачі не довели, що інформацію про порушення можна було отримати раніше. 
Доводи апелянта про те, що позивач набув права заставодержателя 17.08.2016, не підтверджують факту обізнаності або об`єктивної можливості дізнатись про відчуження заставного майна за спірним договором, оскільки, як вже зазначалось, спірне майно продовжувалось виставлятись на продаж на призначених аукціонах, які не відбувались через відсутність покупців.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
У зв`язку з тим, що договір купівлі-продажу №4 від 07.05.2014 підлягає визнанню недійсним, застосуванню також підлягають наслідки недійсності правочину.  
Колегія суддів апеляційної відхиляє доводи апелянта про те, що суд не встановив факту передачі майна за спірним договором відповідачу-2, адже в матеріалах справи наявна  видаткова накладна №П-00000003 від 07.05.2014, про передачу пресу РКZZ 1250, інвентарний номер 19584 ТзОВ "Торговий дім Виробниче об`єднання "ЛЗА", натомість відповідач-2 не надав доказів оплати отриманого товару.
Щодо доводів апелянта про незалучення до участі у справі арбітражних керуючих Боляка І.В. та Скочка І., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до п.4 ч.3 ст.277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо  суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.
Разом з цим, рішення є таким, що прийняте про права, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, лише тоді, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права, інтереси та (або) обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги.
У мотивувальній частині оскарженого рішення, суд зробив висновок про обов`язок розпорядника майна окремо внести до реєстру вимоги кредиторів, забезпечені заставою майна боржника, а також про те, що спірне майно не могло бути об`єктом безпосереднього продажу без проведення аукціону, що як вказує апелянт, встановлює незаконність дій арбітражних керуючих Скочка І.Я. та Боляка І.В. 
Проте, у цьому спорі, що розглядається у позовному провадженні, зазначені висновки суду стосуються порушення відповідачем-1 порядку укладення спірного правочину, від імені якого діяли арбітражні керуючі. Відтак безпідставними є доводи відповідача-2 про необхідність залучення до участі у справі арбітражних керуючих Скочка І.Я. та Боляка І.В.
Колегія суддів наголошує, що розгляд заяв учасників справи в межах справи про банкрутство відрізняється за врегулюванням процесуальними нормами від позовного провадження в межах справи про банкрутство.
Відповідно до ч.4 ст.58 ГПК України одна й та сама особа може бути одночасно представником декількох позивачів або декількох відповідачів або декількох третіх осіб на одній стороні, за умови відсутності конфлікту інтересів між ними.
ТзОВ «Укр-Полімер» у даному позовному провадженні є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, відтак відсутній конфлікт інтересів в представництві інтересів позивача та третьої особи одним адвокатом. При цьому правова позиція довірителів адвоката в інших справах, в тому числі у справі про банкрутство, не свідчить про наявність конфлікту інтересів у справі, що переглядається.
Рішення з господарського спору повинно прийматись у цілковитій відповідності з нормами матеріального і процесуального права та фактичними обставинами справи, з достовірністю встановленими господарським судом, тобто з`ясованими шляхом дослідження та оцінки судом належних і допустимих доказів у конкретній справі.
Відповідно до чинного законодавства рішення суду є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Оскаржуване рішення вказаним вимогам відповідає.
Враховуючи встановлені обставини справи, межі перегляду оскаржуваного рішення, доводи сторін, суд апеляційної інстанції дійшла висновку про те, що вимоги апеляційної скарги не підлягають до задоволення, відтак оскаржуване рішення слід залишити без змін.
В порядку положень ст. 129 ГПК України сплачений скаржником за подання апеляційної скарги судовий збір слід покласти на скаржника.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 269, 270, 275, 276, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

           1. У задоволенні вимог апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім ВО "ЛЗА" б/н від 18.10.2022 (вх.ЗАГС. №01-05/2571/22 від 21.10.2022) - відмовити.
           2. Рішення Господарського суду Львівської області від 19.09.2022 у справі №33/29 - залишити без змін.
           3. Судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги - покласти на скаржника.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки встановлені ст. 287, 288 ГПК України протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Матеріали справи повернути в місцевий господарський суд.

Повний текст постанови складено 20.02.2023.

Головуючий суддя                                                            Желік М.Б. 

                              суддя                                                            Галушко Н.А.

                                        суддя                                                      Орищин Г.В.