Постанова
Іменем України
 
14 лютого 2023 року
місто Київ
 
справа № 208/4682/20
провадження № 61-11294св22
 
Верховний Суд, який діє у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В.,
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач - ОСОБА_4 ,
третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради Дніпропетровської області,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року, постановлене у складі судді Похвалітої С. М., та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року, ухвалену колегією суддів у складі Єлізаренко І. А., Красвітної Т. П., Свистунової О. В.,
ВСТАНОВИВ:
І. ФАБУЛА СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивачів
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у липні 2020 року звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , третя особа - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради Дніпропетровської області (далі - Служба у справах дітей Кам`янської міської ради), у якому просили:
-зобов`язати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та не чинити перешкод ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 ;
- визначити спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_5 та встановити такий час спілкування з дитиною до досягнення ним чотирирічного віку, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожний понеділок з 16:00 год. до 18:00 год. за адресою реєстрації матері або за адресою проживання матері, або за адресою батька, або на нейтральній території у присутності матері; кожний четвер з 16:00 год. до 18:00 год. за адресою реєстрації матері або за адресою проживання матері, або за адресою батька, або на нейтральній території у присутності матері; кожної суботи з 10:00 год. до 17:00 год. за адресою реєстрації матері або за адресою проживання матері, або за адресою батька, або на нейтральній території у присутності матері; з моменту досягнення дитиною чотирирічного віку, тобто з 10 грудня 2021 року: кожний понеділок з 16:00 год. до 18:00 год. за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю; кожний четвер з 16:00 год. до 18:00 год. за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю; кожної суботи з 10:00 год. до 17:00 год. за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю; щорічно по три дні поспіль в період шкільних весняних та осінніх канікул за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю; щорічно по сім днів поспіль в період шкільних зимових канікул за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю; щорічно по двадцять один день поспіль в період літніх канікул за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю; щорічно 16 квітня з 10:00 год. до 16:00 год. за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю; всі державні та релігійні свята, визначені як вихідні, іменини та дні народження батька чи інших родичів - за домовленістю з матір`ю, а також спілкуватися з дитиною за допомогою технічних засобів з урахуванням віку, дотримуючись режиму дня дитини;
- визначити спосіб участі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вихованні онука ОСОБА_5 та встановити такий час спілкування з дитиною до досягнення дитиною чотирирічного віку, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожну другу та четверту суботу або неділю з 10:00 год. до 12:00 год. за адресою реєстрації матері або за адресою проживання матері, або за адресою баби та діда, або на нейтральній території у присутності матері; з часу досягнення дитиною чотирирічного віку, тобто з 16 квітня 2023 року: кожну другу та четверту суботу або неділю з 10:00 год. до 17:00 год. за адресою баби та діда або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю; всі державні та релігійні свята, визначені як вихідні, іменини та дні народження батька чи інших родичів - за домовленістю з матір`ю, а також спілкуватися з дитиною за допомогою технічних засобів з урахуванням віку, дотримуючись режиму дня дитини.
Позивачі обґрунтовували свої вимоги тим, що ОСОБА_1 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. У шлюбі у них народилася дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З січня 2019 року шлюбні відносини фактично припинені. Рішенням від 04 листопада 2019 року Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області стягнув аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, а 04 жовтня 2020 року суд видав судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання дитини ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частки з доходу.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 та бабою та дідом ОСОБА_6 .
Стверджували, що фактично з самого припинення спільного проживання у позивачів з відповідачем почалися непорозуміння щодо участі у вихованні дитини, її відвідування, відповідачка почала створювати штучні перешкоди зі свого боку у спілкуванні з дитиною, її батько, дід та баба бажають брати участь у вихованні дитини та спілкуватися з нею.
Стислий виклад заперечень відповідача та позиція третьої особи
Відповідач позов визнала частково, не заперечувала проти встановлення позивачам часу побачень із сином та онуком, проте не погодилася із запропонованим позивачами графіком побачень з дитиною, запропонувала інший графік.
Служба у справах дітей Кам`янської міської ради надала висновок щодо визначення ОСОБА_1 порядку участі у вихованні малолітнього сина ОСОБА_5 , просила розглянути справи з урахуванням висновку та найкращих інтересів дитини.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням від 05 липня 2021 року Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області частково задовольнив позов  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Суд зобов`язав ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у спілкуванні з сином ОСОБА_5 та не чинити перешкод ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 .
Визначив спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_5 та встановив такий час спілкування з дитиною до досягнення п`ятирічного віку, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- будь-який один з робочих днів тижня з 14:00 год. до 17:00 год. за адресою реєстрації матері або за адресою проживання матері, або за адресою батька, або на нейтральній території у присутності матері;
- будь-який один з вихідних днів тижня з 10:00 год. до 17:00 год. за адресою реєстрації матері або за адресою проживання матері, або за адресою батька, або на нейтральній території у присутності матері.
З часу досягнення дитиною п`ятирічного віку, тобто з 10 грудня 2022 року:
- будь-який один з робочих днів тижня з 18:00 год. до 20:00 год. за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю;
- будь-який один з вихідних днів тижня з 10:00 год. до 17:00 год. за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю;
- щорічно по три дні поспіль в період шкільних весняних, осінніх та зимових канікул за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю;
- щорічно по двадцять один день поспіль в період літніх канікул за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю;
- щорічно 10 грудня з 10:00 год. до 16:00 год. за адресою батька або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю;
- всі державні свята, визначені як вихідні, іменини та дні народження батька - за домовленістю з матір`ю;
- спілкування з дитиною за допомогою технічних засобів, з урахуванням віку, дотримуючись режиму дня дитини.
Визначив спосіб участі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у вихованні онука ОСОБА_5 та встановив такий час спілкування з дитиною до досягнення п`ятирічного віку, тобто до  ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- будь-який один з вихідних днів тижня з 14:00 год. до 17:00 год., попередньою узгоджених з ОСОБА_4 для побачення дитини із ОСОБА_1 , за адресою реєстрації матері або за адресою проживання матері, або за адресою батька, або на нейтральній території у присутності матері.
З часу досягнення дитиною п`ятирічного віку, тобто з  ІНФОРМАЦІЯ_2 :
- будь-який один з вихідних днів тижня з 10:00 год. до 17:00 год., попередньою узгоджених з ОСОБА_4 , для побачення дитини із ОСОБА_1 за адресою баби та діда або на нейтральній території без присутності матері, але з попереднім узгодженням з матір`ю;
- спілкування з дитиною за допомогою технічних засобів з урахуванням віку, дотримуючись режиму дня дитини.
В іншій частині вимог позову відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що, встановлюючи порядок побачень батька, діда та баби із дитиною, суд застосовує до спірних правовідносин положення статей 141, 153, 157, 159, 257 СК України, статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» та враховує малий вік дитини, її інтереси, особливості її психоемоційного розвитку, а також те, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, тому порядок участі спілкування батька та баби з дідом із дитиною визначено із дотриманням розумного балансу участі у вихованні дитини між батьками.
Постановою від 27 вересня 2022 року Дніпровський апеляційний суд частково задовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_4 , рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року скасував у оскаржуваній частині про визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_5 та визначення способу участі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у спілкуванні з онуком ОСОБА_5 та ухвалив у цій частині нове рішення, яким визначив спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_5 , встановивши такий час спілкування батька з дитиною до досягнення шестирічного віку:
- кожний четвер тижня з 18:00 год. до 20:00 год. за місцем проживання дитини у присутності матері дитини;
- кожну суботу тижня з 10:00 год. до 13:00 год. за місцем проживання дитини у присутності матері дитини.
Після досягнення дитиною шестирічного віку:
- кожний четвер тижня з 18:00 год. до 20:00 год. без присутності матері дитини, але з попереднім узгодженням із матір`ю дитини, з можливістю відвідування спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних розважальних, культурних закладів за місцем проживання дитини;
- кожну суботу тижня з 10:00 год. до 13:00 год. без присутності матері дитини, але з попереднім узгодженням із матір`ю дитини, з можливістю відвідування спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних розважальних, культурних закладів за місцем проживання дитини;
- у день народження дитини кожного року 10 грудня з 10:00 год. до 13:00 год. без присутності матері дитини, але з попереднім узгодженням із матір`ю дитини, з можливістю відвідування спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних розважальних, культурних закладів за місцем проживання дитини;
- спілкування з дитиною за допомогою технічних засобів з урахуванням віку дитини, дотримуючись режиму дня дитини.
Після досягнення дитиною семирічного віку:
- щорічно по три дні поспіль в період осінніх, зимових, весняних шкільних канікул без присутності матері дитини, але з попереднім узгодженням з матір`ю дитини, за місцем проживання батька дитини, із можливістю відпочинку з дитиною в межах території України;
- щорічно 15 днів поспіль в період літніх шкільних канікул без присутності матері дитини, але з попереднім узгодженням із матір`ю дитини, за місцем проживання батька дитини, з можливістю відпочинку з дитиною в межах території України.
Суд визначив спосіб участі діда ОСОБА_3 та баби ОСОБА_2 у вихованні внука ОСОБА_5 , встановивши такий час спілкування з дитиною до досягнення дитиною шестирічного віку:
- першу та третю суботу місяця з 10:00 год. до 13:00 год. за місцем проживання дитини у присутності матері.
Після досягнення дитиною шестирічного віку:
- першу та третю суботу місяця з 10:00:год. до 13:00 год. без присутності матері дитини, але з попереднім узгодженням із матір`ю дитини, з можливістю відвідування спортивних, розвиваючих, навчальних, виховних розважальних, культурних закладів за місцем проживання дитини;
- спілкування з дитиною за допомогою технічних засобів з урахуванням віку дитини, дотримуючись режиму дня дитини.
В іншій частині вимог позову відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.
Частково задовольняючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ухвалюючи нове рішення про встановлення способу участі батька, баби та діда у вихованні дитини, апеляційний суд зазначив, що суд першої інстанції визначив порядок і спосіб спілкування батька, баби і діда з дитиною, втім суд першої інстанції взагалі не зазначив, у який саме робочий день тижня, у який саме вихідний день тижня визначається спілкування батька, баби і діда з дитиною, тому рішення суду в частині визначення способу спілкування батька, баби та діда з дитиною підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.
Апеляційний суд, врахувавши, що дитина після розірвання шлюбу батьків постійно проживає із матір`ю, вік дитини, а також те, що дитина не мала постійного спілкування з батьком, бабою та дідом, виснував, що позовні вимоги в частині визначення способу спілкування батька, баби та діда з дитиною підлягають частковому задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про те, що немає підстав визначати спосіб спілкування баби та діда з дитиною суд апеляційної інстанції визнав безпідставними, оскільки відповідно до статті 257 СК України баба та дід мають право спілкуватися із своїми внуками, брати участь у їх вихованні. Суд не встановив підстав обмеження баби та діда у спілкуванні з онуком.
ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
ОСОБА_4 11 листопада 2022 року з використанням засобів поштового зв`язку направила до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Заводського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року в частині визначення способу участі ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_5 , ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково, з урахуванням висновку Виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року № 20/884 про визначення порядку участі у вихованні ОСОБА_1 ; у частині визначення способу участі у вихованні дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Заявник, наполягаючи на тому, що оскаржувані рішення суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, визначила як підстави касаційного оскарження цих судових рішень те, що:
- суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваних рішеннях застосували норми права без урахування висновків, викладених, зокрема у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18), відповідно до яких під час розгляду позовних вимог про визначення порядку спілкування діда з онуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування і їхня участь у судовому засіданні;
- суди першої та апеляційної інстанцій під час ухвалення рішення порушили правила статей 19, 159 СК України;
- суди першої та апеляційної інстанцій належно не дослідили обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Заявник зазначила, що у матеріалах справи немає висновку органу опіки та піклування щодо участі баби та діда у виховані онука, який є обов`язковим під час розгляду цієї категорії справ. Апеляційний суд, не отримавши на свою вимогу висновку органу опіки та піклування, не навів жодного належного та допустимого доказу, на підставі якого зробив висновок про задоволення позовних вимог баби та діда. Зазначила, що у матеріалах справи немає будь-якої інформації про бабу та діда дитини, а тому оскаржувані судові рішення суперечать інтересам малолітньої дитини та повинні бути скасованими.
Щодо визначення судами способу участі батька у вихованні дитини, то, на переконання заявника, судові рішення ухвалені з виходом за межі позовних вимог. Вважає, що встановлений судом графік побачення дитини з батьком є таким, що порушує інтереси малолітнього ОСОБА_5 , оскільки суд не врахував вік та стан здоров`я дитини, те, що дитина прив`язана до матері тощо.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.
ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ СУДОМ
Ухвалою від 28 грудня 2022 року Верховний Суд відкрив касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_4 .
За правилами частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України, відповідно до яких, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені 
пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд перевірив в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, за наслідками чого зробив такі висновки. 
Обставини, встановлені в рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 29 квітня 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб.
У шлюбі у подружжя народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є бабою та дідом малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Судовим наказом від 04 жовтня 2019 року у справі № 208/6670/19 Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 04 жовтня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням від 04 листопада 2019 року у справі № 208/6669/19 Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області стягнув з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 04 жовтня 2019 року до досягнення малолітньою дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трирічного віку.
Рішенням від 07 липня 2020 року у справі № 208/3321/20 Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області розірвав шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 .
Малолітня дитина після розлучення батьків увесь час проживає разом із матір`ю, відвідує дитячий садок за місцем проживання, має відповідний режим, графік.
Відповідно до довідки про доходи батько дитини ОСОБА_1 працює у Приватному акціонерному товаристві «ЮЖКОКС», отримує доходи, зокрема, за жовтень 2018 року-вересень 2019 року - у розмірі 411 418, 00 грн.
Згідно з довідкою ДНЗ № 16 «Зірочка» від 03 листопада 2020 року дитина ОСОБА_8 відвідує групу раннього віку з 01 липня 2020 року, батько ОСОБА_1 за цей час до закладу не з`являвся.
Відповідно до висновку виконавчого комітету Кам`янської міської ради Дніпропетровської області від 04 грудня 2020 року № 8 вих. 20/884 орган опіки та піклування вважає за потрібне визначити ОСОБА_1 порядок участі у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_6 щонеділі з 10:00 год. до 11:30 год. протягом двох місяців за присутності матері.
Право, застосоване судом
Під час оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд керується положеннями Конвенції про права дитини, Сімейного кодексу України 
(далі - СК України), Законом України «Про охорону дитинства», а також іншими правовими актами.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою, десятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (частини перша, друга статті 3 Конвенції про права дитини).
Згідно зі статями 18, 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (стаття 141 СК України).
Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України).
Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (частини перша-третя статті 157 СК України).
За заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання (стаття 158 СК України).
Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами (частини перша, друга статті 159 СК України).
Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (стаття 142 СК України), у тому числі, й на виховання обома батьками.
Відповідно до частини першої статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.
Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення (частина друга статті 257 СК України).
Спір щодо участі баби, діда, прабаби, прадіда, брата, сестри, мачухи, вітчима у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 цього Кодексу (стаття 263 СК України).
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (частина четверта статті 19 СК України).
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина п`ята статті 19 СК України).
Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі
Визначаючи межі касаційного перегляду оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд врахував, що заявник визначила підставою касаційної скарги те, що апеляційний суд не врахував правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18).
У зазначеній постанові Верховний Суд виснував, що під час розгляду позовних вимог про визначення порядку спілкування діда з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органу опіки та піклування та його участь у судовому засіданні.
Верховний Суд врахував, що у справі, що переглядається, дійсно суди не отримали висновок органу опіки та піклування щодо способу та порядку участі баби та діда у вихованні онука шляхом спілкування з ним.
Водночас потрібно враховувати, що ухвалою від 12 липня 2022 року Дніпровський апеляційний суд зобов`язав орган опіки та піклування Кам`янської міської ради надати письмовий висновок щодо розв`язання спору між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про усунення перешкод бабі та діду у вихованні та вільному спілкуванні з онуком та визначення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 способів участі у вихованні дитини шляхом встановлення графіка побачень.
Листами від 18 липня 2022 року № 01-11/1209вих та від 29 липня 2022 року № 1284вих Служба у справах дітей Кам`янської міської ради повідомила суд апеляційної інстанції, що відповідно до статті 19 СК України визначення бабі, діду порядку участі у вихованні малолітнього онука не підлягає розгляду органом опіки та піклування та не передбачає подання відповідного висновку до суду.
Безумовно, відповідь служби у справах дітей про те, що надання висновку про визначення способу участі баби та діда у вихованні онука не передбачено статтею 19 СК України, суперечить правовому висновку Верховного Суду, сформульованому у постанові Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18). Проте, потрібно враховувати, що у справі, яка переглядається, відсутність такого висновку не призвела до неправильного вирішення спору по суті.
У постанові від 12 жовтня 2022 року у справі № 559/1215/19-ц (провадження № 61-8348св22) Верховний Суд виснував, що «висновок органу опіки та піклування є документом, який подається для прийняття відповідного рішення судом, тобто він є доказом у цивільній справі, який підлягає оцінці у сукупності з іншими доказами. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Письмовий висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору виконує допоміжну функцію при вирішенні спорів, які стосуються прав та інтересів дітей, та спрямований передусім на отримання максимальної інформації щодо обставин, які мають значення для вирішення конкретного спору, оскільки орган опіки та піклування має повноваження встановлювати відомості, одержані у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні тощо».
У зазначеній справі за позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування квартирою шляхом виселення без надання іншого жилого приміщення Верховний Суд дійшов переконання, що ненадання письмового висновку органу опіки щодо розв`язання спору є порушенням, яке не призвело до неправильного вирішення справи, оскільки суди встановили факт самовільного вселення відповідачів до спірного житлового приміщення, а тому висновок щодо розв`язання спору потребуватиме правової оцінки наслідків самовільного вселення, що належить до повноважень суду. З урахуванням наведеного Верховний Суд дійшов висновку, що немає підстав для скасування правильних по суті рішень судів, незважаючи на відсутність письмового висновку органу опіки та піклування з приводу розв`язання спору.
У справі, що переглядається, неподання органом опіки та піклування висновку про порядок та способи участі баби та діда у вихованні дитини хоча і є порушенням вимог статті 19 СК України, проте не може бути єдиною та достатньою підставою для скасування правильних по суті судових рішень.
У такому висновку Верховний Суд врахував, що суд апеляційної інстанції вживав усі належні дії, спрямовані на отримання висновку органу опіки та піклування про розв`язання спору, проте з не залежних від суду причин такий висновок до суду не був поданий. Розглянувши справу по суті спору та ухваливши рішення про встановлення бабі та дідові способу участі у вихованні онука, апеляційний суд, встановивши, що матеріали справи не містять доказів наявності підстав для обмеження баби та діда у спілкуванні з онуком, врахувавши фактичні обставини справи, вік дитини, те, що дитина не мала постійного спілкування з бабою та дідом, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову.
Касаційна скарга не містить належно обґрунтованих доводів про неврахування та/чи порушення судом найкращих інтересів дитини визначенням способу участі баби та діда у її вихованні. 
У постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18) Верховний Суд, направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, врахував, що, відмовивши у позові, апеляційний суд спір по суті не вирішив, право на судовий захист, гарантований позивачу статтями 55, 124 Конституції України, не забезпечив, свої процесуальні функції у забезпеченні змагальності цивільного процесу не виконав. Верховний Суд встановив, що, переглядаючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин, оскільки, дійшовши висновку про обов`язковість висновку органу опіки та піклування щодо розв`язання цього спору, водночас не звернув уваги на положення статті 367 ЦПК України, яка дозволяє апеляційному суду витребувати такий висновок; апеляційний суд безпідставно посилався на ту обставину, що позивач повинен був самостійно звернутися до органу опіки та піклування.
У справі, що переглядається, таких процесуальних порушень апеляційний суд не допустив, забезпечив повний та всебічний розгляд справи на підставі поданих сторонами доказів та з урахуванням найкращих інтересів дитини, виконав основне завдання судочинства - врегулювання спірних відносин між сторонами.
Встановивши, що права ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як баби та діда порушує матір дитини ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції зробив правильний висновок про визначення способу участі баби та діда у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення графіка систематичних побачень із онуком.
Верховний Суд наголошує на тому, що, визначаючи способи участі баби та діда у спілкуванні та вихованні онука, потрібно надавати системну оцінку фактам та обставинам, які впливають на ухвалення рішення, зокрема, суд передусім повинен враховувати інтереси дитини, які не завжди можуть відповідати її бажанням, а також вік, стан здоров`я, психоемоційний стан дитини.
Ані орган опіки та піклування, ані відповідач у справі не надали судам першої та апеляційної інстанцій доказів на підтвердження міркувань про те, що участь баби, діда у вихованні дитини шляхом забезпечення спілкування з нею суперечить найкращих інтересам дитини та існують обставини для обмеження таких прав ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
За таких обставин оскаржувана постанова апеляційного суду не суперечить правовому висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 08 квітня 2020 року у справі № 635/2771/17 (провадження № 61-40050св18), відповідно до змісту якого під час розгляду позовних вимог про визначення порядку спілкування діда з внуком обов`язковими є наявність письмового висновку органів опіки та піклування та їхня участь у судовому засіданні.
Встановивши наявність перешкод у вільному спілкуванні між бабою, дідом та дитиною, суд апеляційної інстанції, врахувавши інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків, зробив обґрунтований висновок про часткове задоволення позову та визначення саме судом способу участі баби та діда у вихованні і спілкуванні з дитиною шляхом встановлення певного графіка їх систематичних побачень.
Верховний Суд наголошує, що дитина є найбільш вразливою стороною у будь-яких сімейних конфліктах, оскільки на її долю припадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не лише спірні питання між батьками та іншими особами, а фактично визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.
Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги письмові докази, оскільки вони були предметом оцінки судами, доводи в цій частині зводяться до непогодження із судовими рішеннями.
В оцінці доводів касаційної скарги щодо неправильності рішень судів першої та апеляційної інстанцій в частині висновків щодо встановлення способу участі у вихованні дитини батькові ОСОБА_1 . Верховний Суд встановив, що в цій частині касаційна скарга не містить належно викладених підстав касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України, а тому рішення судів у цій частині не переглядаються Верховним Судом.
Посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права, заявник не навела передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави касаційного оскарження судових рішень. Виключно посилання у касаційній скарзі на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без зазначення на обґрунтування наявності випадків, визначених у пунктах 1, 2, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України, не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового викладення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
Верховний Суд наголошує на тому, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, вичерпний перелік яких визначено законом. При цьому Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Зважаючи на наведене, Верховний Суд встановив, що доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а тому касаційна скарга ОСОБА_4 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення залишенню без змін.
Доводи касаційної скарги в цілому стосуються зміни оцінки доказів, досліджених під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, що перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 липня 2021 року у нескасованій та незміненій частині та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді                                                                                                 С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            О. В. Ступак