ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8910/22 Справа № 226/2802/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Петунін І.В. Суддя у 2-й інстанції - Корчиста  О. І.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2022 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді                     Корчистої О.І.
суддів:                           Агєєва О.В., Кішкіної І.В.,
за участю секретаря              Шумило І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області цивільну справу №226/2802/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення незаконно отриманих грошових коштів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,
на ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 18 січня 2022 року про закриття провадження у справі,

встановив:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення незаконно отриманих грошових коштів, в обґрунтування якого зазначив, що 20 серпня 2021 року ОСОБА_2 надав йому розписку про те, що отримав від нього 30 000 гривень за продаж нежитлового об`єкту за адресою: АДРЕСА_1 . Пізніше з`ясувалося, що даний нежитловий об`єкт ОСОБА_2 не належав, а власником його є ОСОБА_4 , який гроші за продаж об`єкту від ОСОБА_2 так і не отримав. На неодноразові звернення до відповідача щодо повернення незаконно отриманих коштів, ОСОБА_1 отримав відмову. Просив стягнути з відповідача на свою користь 30 150 гривень та судові витрати.
Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 18 січня 2022 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення незаконно отриманих грошових коштів, провадження у цивільній справі закрито. 
В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_3 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, отримавши заяву від позивача про відмову від позову, мав з`ясувати у учасників справи думку щодо відмови від позову. Проте, оскільки учасники розгляду раніше подали до суду заяви по розгляд справи без їх участі, їх відношення до вказаної заяви суд не з`ясував. Згодом, зателефонувавши братові – позивачу по справі ОСОБА_1 , вона з`ясувала, що він заяву про відмову від позову не складав, не підписував і до суду не надсилав. Наміру відмовлятися від позову він не мав. Оскільки на час подання апеляційної скарги брат перебуває на службі у збройних вилах, подати апеляційну скаргу він не має можливості. 
Відзив на апеляційну скаргу не надано.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання апеляційного суду учасники судового розгляду не з`явилися, повідомлялись про час та місце розгляду справи. 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга третьої особи ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
Відповідно до ч 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно  до  вимог ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися  на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Приймаючи заяву позивача ОСОБА_1 про відмову від позову та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції керувався вимогами ст.206 ЦПК України та виходив із того, що заява ОСОБА_1 про відмову від позову про стягнення незаконно отриманих грошових коштів підлягає задоволенню, а провадження у справі підлягає закриттю. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду оскільки він відповідає нормам матеріального і процесуального права.
Як вбачається із матеріалів справи у вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про стягнення незаконно отриманих грошових коштів. 
Ухвалою Димитровського міського суду Донецької області від 11 жовтня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у даній справі та призначено розгляд справи.
18 грудня 2021 року ОСОБА_1 подав до суду через засоби поштового зв`язку заяву про відмову від позову.
Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, ст. 13 ЦПК України одним з основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, в основі якого лежать дві ознаки: свобода та винятковість.
Перша ознака полягає в тому, що ніхто не може бути примушений користуватися чи не користуватися своїм суб`єктивним правом, та сам суб`єкт визначає спосіб його реалізації.
Друга - тільки носій, суб`єкт цього права може користуватися своїм правом, ніхто інший без його згоди не може цього робити.
Основна логіка такого підходу до походження принципу диспозитивності цивільного судочинства зводиться до того, що, оскільки цивільний процес є процесуальною формою захисту суб`єктивних цивільних прав, право осіб цивільних правовідносин вільно розпоряджатися своїми правами має трансформуватися у процедурах цивільного судочинства через законодавче закріплення можливості зацікавлених осіб розпоряджатися матеріальними правами та процесуальними засобами їх здійснення.
Право позивача відмовитися від позову на будь-якій стадії судового процесу визначено п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України.
Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Якщо заява про відмову від позову відповідає вимогам ст. 206 цього Кодексу, суд постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову та закриває провадження у справі.
В поданій заяві ОСОБА_1 про відмову від позову в прохальній частині зазначено прийняти відмову від позову та закрити провадження по справі. За змістом поданої заяви, наслідки закриття провадження у справі йому зрозумілі. (а.с. 54)
Також в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_1 про розгляд справи у його відсутність. (а.с. 8)
З огляду на вказане колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно врахував, що ОСОБА_1 скористався своїми правами, передбаченими ст.49 та ч. 1 ст. 206 ЦПК України щодо відмови від позову та підстав для відмови у прийнятті поданої позивачем заяви у суду першої інстанції не було.
Крім цього, колегія суддів апеляційного суду звертає увагу на те, що згідно доводів, викладених третьою особою ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, вбачається, що ОСОБА_1 було відомо про постановлення судом першої інстанції ухвали про закриття провадження у справі у зв`язку із задоволенням заяви позивача про відмову від позову.
Апеляційна скарга датована 16 лютим 2022 року, отже, з того часу позивачу було достовірно відомо про постановлення судом першої інстанції оскаржуваної ухвали про закриття провадження у справі.
Матеріали цивільної справи станом на 22 грудня 2022 року не містять будь яких заяв від позивача з приводу наведених обставин.
Крім того, колегія суддів вважає доцільним зауважити, що з часу постановлення оскаржуваної ухвали, тобто з 18 січня 2022 року минув значний проміжок часу, однак сам ОСОБА_1 , у разі незгоди з оскаржуваною ухвалою, не скористався своїм правом на апеляційне оскарження судового рішення. 
Також, колегія суддів апеляційного суду приймає до уваги, що 24 січня 2022 року копія оскаржуваної ухвали була отримана адвокатом Ожигановим С.В., який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 , для передачі останньому. (а.с. 9, 59) 
Враховуючи вищенаведені обставини у їх сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що апеляційна скарга третьої особи ОСОБА_3 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду, як постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, в порядку ст. 375 ЦПК України, залишенню без змін.

Керуючись ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Ухвалу Димитровського міського суду Донецької області від 18 січня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                  

Повний текст постанови складено 23 грудня 2022 року.

Головуючий О.І. Корчиста