30.01.23
22-ц/812/79/23

Єдиний унікальний номер судової справи 490/7306/21
Номер провадження 22-ц/812/79/23         Доповідач апеляційного суду Самчишина Н.В.

Постанова
Іменем України

30 січня 2023 року місто Миколаїв                справа № 490/7306/21
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого Самчишиної Н.В., 
суддів: Лівінського І.В., Серебрякової Т.В.,
з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,
за участю: відповідача ОСОБА_1 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» рішення, яке ухвалено Центральним районним судом міста Миколаєва 11 жовтня 2022 року, під головуванням судді Гуденко О.А. в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації,

установив:

У вересні 2021 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» (далі - ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, в порядку суброгації.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27 листопада 2018 року в місті Миколаєві по проспекту Центральному від вулиці Садова в напрямку вулиці Інженерна сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю транспортних засобів - автомобіля, марки і моделі HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 та автомобіля, марки і моделі BMW 320D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 грудня 2018 року винним у скоєні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, визнано ОСОБА_1 .
На момент ДТП транспортний засіб автомобіль, марки і моделі HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.1368467.712 від 19 березня 2018 року.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ, та отримано Рахунок – фактуру № 16 від 29 листопада 2018 року з ремонтною калькуляцією №2911-ЦУ на суму 79 403, 70 грн.
На підставі умов вищевказаного договору, ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» здійснило виплату страхового відшкодування на користь СТО в розмірі 78 403 грн. 70 коп. 
У зв`язку із тим, що цивільна відповідальність водія транспортного засобу автомобіля, марки і моделі BMW 320D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Страхова компанія «ВУСО» (далі - ПрАТ «СК «ВУСО»), останнє, після звернення до неї позивача, виплатило страхове відшкодування в розмірі 66 169, 75 грн. 
Оскільки вказаної страхової виплати не достатньо для повного відшкодування понесених збитків, ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 12 233 грн. 95 коп. та 2 270 грн. судового збору.
Відповідач ОСОБА_1 надав до суду відзив, в якому проти задоволення позову заперечував. 
Зазначав, що його цивільно-правова відповідальність як власника наземного транспортного засобу була застрахована ПАТ «СК «ВУСО», ліміт відповідальності за наявним на той момент полісом складав не менше 100 000 грн., що повністю покривало будь-які ремонтні роботи пошкодженого автомобіля Хюндай Акцент, за такого, вважав, що фактичним відповідачем повинна буди ПрАТ «СК «ВУСО», яка фактично не виконала свої зобов`язання за полісом який було укладено. 
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 11 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну за полісом ПрАТ «СК «ВУСО» серія АМ3080207 становить 100 000,00 грн., фактичний розмір шкоди, визначений позивачем, становить 78 403,70 грн., тому прийнявши до уваги, що ПрАТ «СК «ВУСО» відшкодовано позивачу 66 169,75 грн., суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення на користь позивача частини невиплаченого йому матеріального збитку в сумі 12233,95 грн. з винуватця ДТП ОСОБА_1 , адже загальний розмір шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика ПрАТ «СК «ВУСО».
Позивачем не доведено наявність підстав для стягнення саме з відповідача недоплачених 12 233,95 грн., не обґрунтовано правомірність невиплати вказаної грошової суми позивачу саме ПрАТ «СК «ВУСО».
Суд також звертав увагу, що у даній справі позовні вимоги до ПрАТ «СК «ВУСО» про стягнення грошових коштів не заявлені. Суд позбавлений можливості замінити первісного відповідача належним відповідачем або залучити до участі в справі іншу особу, як співвідповідача. 
В апеляційній скарзі представник позивача - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
На обґрунтування підстави апеляційного оскарження судового рішення заявник вказала, що суд першої інстанції не застосував правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 та в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2019 року у справі № 277/2996/16-ц. Обов`язком страховика є відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, і за обставинами цієї справи ПрАТ «СК «ВУСО» виконало вказаний обов`язок у повному обсязі. Тому різницю між фактичним розміром понесених витрат та страховим відшкодуванням повинен сплачувати винуватець ДТП, а не страхова компанія.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач посилаючись на необґрунтованість та недоведеність її доводів просив, відмовити в її задоволенні та залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 03 січня 2023 року залучено як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ПрАТ «СК «ВУСО».
Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
З матеріалів справи убачається, що 27 листопада 2018 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки і моделі BMW 320D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись в м. Миколаєві по просп. Центральному від вул. Садова в напрямку вул. Інженерна не вибрав безпечної швидкості, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , автомобіль якого після зіткнення продовжив самовільний рух та скоїв зіткнення з автомобілем ВАЗ2170, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_4 . В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження та завдано матеріальні збитки.
Постановою Центрального районного суду міста Миколаєва від 06 грудня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.8).
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з частиною шостою цієї ж статті вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Отже, при розгляді даної справи про цивільно-правові наслідки дій відповідача, стосовно якого ухвалено постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, ця постанова обов`язкова для суду з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи цей позов, колегія суддів не обговорює вину такої особи, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування.
На час скоєння ДТП, транспортний засіб - автомобіль марки і моделі HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , був застрахований у ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» на підставі договору добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу №046.1368467.712 від 19 березня 2018 року (а.с.5).
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля HYUNDAI ACCENT, реєстраційний номер НОМЕР_1 , було проведено його огляд, про що складено акт огляду ТЗ та отримано рахунок-фактуру №16 від 29 листопада 2018 року з ремонтною калькуляцією №2911-ЦУ на суму 79 403,70 грн. (а.с.9-16).
На підставі отриманого рахунку-фактури №16 від 29 листопада 2018 року, ПрАТ «СК «Альфа Страхування» складено страховий акт №1358.206.18.01 на суму 78 403,70 грн.(з відрахуванням 1 000 грн. франшизи (безумовна), без ПДВ, згідно якого здійснено виплату на користь СТО, що підтверджується платіжним дорученням №31888 від 21 грудня 2018 року (а.с.17-18).
На час скоєння ДТП, транспортний засіб - автомобіль марки і моделі BMW 320D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , був застрахований в ПрАТ «СК «ВУСО», поліс №АМ3080207, страхова сума за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн., розмір франшизи 0 грн. (а.с.19, 124).
Відповідно до страхового акту №01995 - 24 від 22 лютого 2019 року та розрахунку суми страхового відшкодування, що надані ПрАТ «ВУСО» суду апеляційної інстанції, розмір страхового відшкодування становить 66 169 грн. 75 коп. (із розрахунку 79 403 грн. 70 коп. вартості робіт - 13 233,95 грн. ПДВ) (а.с.123). Відповідно до виписки/особовий рахунок з 22 лютого 2019 року по 22 лютого 2019 року ПрАТ «СК «ВУСО» провело позивачу виплату страхового відшкодування за ремонт автомобіля в розмірі 66 169 грн. 75 коп. (а.с. 19-21).
Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. 
Судом першої інстанції встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача та отримання позивачем від страховика суми страхового відшкодування у розмірі 66 169, 75 грн. Предметом спору є відшкодування недостатньої, на думку позивача, суми страхового відшкодування для відновлення пошкодженого майна.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.
Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності, для застосування якої потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками і вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.
При цьому такі витрати мають бути необхідними для відновлення порушеного права та перебувати у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з порушенням.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження ь№ 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19).
Посилання суду першої інстанції на те, що розмір завданої майнової шкоди не перевищує ліміт відповідальності страховика і це є підставою для відмови у стягненні майнової шкоди з ОСОБА_1 відповідає фактичним обставинам розглядуваної справи та є правильним з огляду на таке.
Відносини між ОСОБА_1 та ПрАТ «СК «ВУСО», яким було застраховано автомобіль BMW 320D, реєстраційний номер НОМЕР_2 , регулюються умовами, визначеними в договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та Закону № 1961-IV, яким зокрема передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу страховиком відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. 
Відмовляючи у задоволенні позову про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що позивачем недоведене те, що різниця між виплаченою позивачу страховиком сумою страхового відшкодування та вартістю відновлювального ремонту автомобіля пошкодженого у ДТП, викликана у тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом транспортного засобу.
За таких обставин ОСОБА_1 , як особа винна у вчиненні ДТП, не зобов`язаний сплатити позивачу таку різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Визначаючи розмір відшкодування майнової шкоди, апеляційний суд приймає за основу ремонтну калькуляцію №2911-ЦУ, використану ПрАТ «СК «ВУСО» при визначенні страхового відшкодування з яким позивач погодився та не оспорював у встановленому порядку.
Відомості про фактичне здійснення ремонту автомобіля потерпілого, в матеріалах справи відсутні.
Так, згідно із ремонтною калькуляцією № 2911-ЦУ, вартість відновлювального ремонту склала 79 403 грн. 70 коп., згідно страхового акта № 1358.206.18.01 сума страхового відшкодування потерпілому склала 78 403 грн. 70 коп. (з відрахуванням 1 000 грн. франшизи). Позивач здійснив страхувальнику виплату страхового відшкодування на користь СТО в розмірі 78 403 грн. 70 коп.
Страховиком виплачено позивачу 66 169, 75 грн. (із розрахунку виключення 13 233 грн. 95 коп. ПДВ). 
Верховний Суд в постанові від 28 лютого 2018 року у справі № 757/22706/15-ц вказав, що у випадку виплати страхового відшкодування безпосередньо страхувальнику, виплата здійснюється без податку на додану вартість, який повертається страхувальнику після надання документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту на суму, що включає ПДВ, в межах суми страхового відшкодування. У разі, якщо страхові суми не перераховуються безпосередньо потерпілим, а спрямовуються на придбання у платника податків на додану вартість послуг по ремонту, заміщенню, відтворенню об`єкта, які мають бути використані в процесі його ремонту, то розрахунок суми виплати на таке придбання здійснюється з урахуванням сум податку на додану вартість, які включаються до вартості й виділяються окремим рядком.
Отже ПДВ в сумі 13 233 грн. 95 коп. входить до суми страхового відшкодування та може бути повернуто ПрАТ «СК «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» страховиком після надання відповідних документів про оплату запчастин/відновлюваного ремонту. За такого, посилання в апеляційній скарзі на те, що витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу визначено з урахуванням зносу, і за обставинами цієї справи ПрАТ «СК «ВУСО» виконало вказаний обов`язок у повному обсязі, не заслуговують на увагу.
Таким чином розмір відшкодування майнової шкоди у розмірі 12 233 грн. 95 коп. не підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь позивача.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, яке є законним та обґрунтованим. Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АЛЬФА СТРАХУВАННЯ» залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду міста Миколаєва 11 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий                                                                Н.В. Самчишина

Судді:                                                                        І.В. Лівінський 

Т.В. Серебрякова 

Повний текст постанови складено 30 січня 2023 року.