Дата документу  Справа № 336/4842/22 

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

Єдиний унікальний № 336/4842/22                                                Головуючий в 1 інст. Вайнраух Л.А.
Провадження №33/807/167/23                                 Доповідач в 2 інст. Тютюник М.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року                                                         місто Запоріжжя

Суддя Запорізького апеляційного суду Тютюник М.С., за участю ОСОБА_1 , розглянувши в залі Запорізького апеляційного суду у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2022 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянку України, адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.184 КУпАП та на неї накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 1700 грн., стягнуто судовий збір. 

Згідно з оскаржуваною постановою, 10.09.2022 о 22-15 годині ОСОБА_1 , 1984 р.н., повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, ухилилася від покладених на неї обов`язків щодо виховання та здоров`я свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 10.09.2022 о 22-15 годині був госпіталізований в обласну дитячу лікарню відділення реанімації з діагнозом інтоксикація пігулками галопередолом, за що передбачена відповідальність згідно із ч. 2 ст.184 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаною постановою суду першої, ОСОБА_1 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що суд притягнувши її до адміністративної відповідальності, в оскаржуваній постанові не зазначив в якій формі (дії чи бездіяльності) мав місце прояв її ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітнього сина. Вказує, що потрапляння неповнолітньої особи до лікувальної установи не є ні адміністративним, ні кримінальним правопорушенням. Проте, фактично суд дійшов висновку, що будь-яка госпіталізація неповнолітньої особи до відділення реанімації лікарні з діагнозом інтоксикація пігулками автоматично є порушенням ч.ч.3, 4 ст.184 КУпАП. Звертає увагу, що вона порядна законослухняна людина, виховує сина, забезпечує йому матеріальну і моральну підтримку. Просить постанову суду скасувати, прийняти нову про закриття справи у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_3 , яка підтримала апеляційну скаргу, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вважаю, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинене адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Разом з тим, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час розгляду справи стосовно ОСОБА_1 виконані не були.
       Так, адміністративна відповідальність за ч. 1 ст.184 КУпАП настає у разі саме ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Об`єктивна сторона адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.184 КУпАП проявляється саме у невиконанні батьками або особами, які їх замінюють, обов`язків щодо виховання дітей, а саме: залишення впродовж тривалого строку потерпілого без будь-якого нагляду; ухилення від виховання дітей (у т. ч. незабезпечення відвідування ними школи, контролю за дозвіллям); незабезпечення потерпілим безпечних умов перебування за місцем проживання чи в іншому місці; невжиття заходів щодо їх лікування; безпідставне обмеження в харчуванні, одязі, інших предметах першої необхідності; штучне створення незадовільних побутових умов, тощо.
Ухилення від виконання батьківських обов`язків може полягати у різних формах дії, бездіяльності, пов`язаної з незабезпеченням необхідних умов життя, належного виховання та навчання неповнолітніх дітей.
Диспозиція даної норми закону є бланкетною, тобто відсилає до інших нормативно-правових актів, які передбачають конкретні обов`язки батьків або осіб, які їх замінюють щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно ст. 150 Сімейного Кодексу України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини: 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Таким чином, ухилення від виконання батьківських обов`язків не повинна вважатися будь-яка дія, а саме, невиконання обов`язків чітко передбачених законодавством.
Із протоколу про адміністративне правопорушення слідує, що 10.09.2022 о 22-15 годині ОСОБА_1 , 1984 р.н., повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення, ухилилася від покладених на неї обов`язків щодо виховання та здоров`я свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який 10.09.2022 о 22-15 годині був госпіталізований в обласну дитячу лікарню відділення реанімації з діагнозом інтоксикація пігулками галопередолом, за що передбачена відповідальність згідно із ч. 2 ст.184 КУпАП.
Проте, у вищезазначеному протоколі про адміністративне правопорушення не визначено, які неправомірні діяння з боку ОСОБА_1 відповідно до ч. 2 ст. 184 КУпАП, вказують саме на її ухилення від батьківських обов`язків. 
Матеріали справи не проаналізовані на предмет наявності у діях ОСОБА_1 суб`єктивної сторони інкримінованого адміністративного правопорушення, яка характеризується як умислом, так і у формі необережності.
Звертаючись до змісту складеного відносно ОСОБА_1 адміністративного протоколу, слід констатувати відсутність необхідних складових ознак, притаманних ч. 2 ст. 184 КУпАП.
Між тим, за матеріалами справи вбачається, що означені дії з боку неповнолітнього ОСОБА_2 носять епізодичний характер, що мав місце у віці 17 років внаслідок самостійного вживання лікарського препарату, який неповнолітній вважав для себе потрібним, про що, при відчутті ознак погіршення стану здоров`я і виклику швидкої допомоги, неповнолітній повідомив лікарів.
Суд не надав оцінки письмовим доказам, наявним у справі в контексті інкримінованих ОСОБА_1 обставин.
За матеріалами справи не встановлено, що ОСОБА_1 не належним чином опікується сином, не приділяє уваги вихованню і розвитку сина та його матеріальному забезпеченню. 
Навпаки, ОСОБА_1 вказувала, що приділяє достатніх зусиль задля виховання та розвитку сина, а з урахуванням особливостей сприйняття сином певних обставин, організувала його спілкування із психологом.
Доказів протилежного матеріали справи не містять. Жодних об`єктивних даних щодо ухилення ОСОБА_1 від виконання своїх батьківських обов`язків не встановлено, а зазначена у протоколі подія у розумінні ст. 184 КУпАП не може розцінюватися як таке ухилення. 
Отже, доводи апеляційної скарги щодо відсутності усіх складових ознак адміністративного правопорушення, за що передбачена відповідальність за ст. 184 КУпАП, слід визнати такими, що заслуговують на увагу.
При цьому, слід окремо зауважити, що справа про адміністративне правопорушення, з урахуванням загального характеру законодавчого положення, а також профілактичної та каральної мети стягнень, є притаманним кримінальному провадженню, а отже і сам зміст складеного протоколу має відповідати вимогам для змісту обвинувального акту, зокрема і чіткого викладу фактичних обставин та конкретності інкримінованого правопорушення. 
Наведена позиція покликана усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка згідно ст.9 Конституції України, ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», є частиною національного законодавства, зокрема викладену у рішеннях у справах «Надточій проти України», «Лучанінова проти України».
Вимагає перевірки відповідність викладених фактичних обставин заявленій кваліфікації, на що суд першої інстанції уваги не звернув та формально поставився до розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, про що свідчить зміст оскаржуваної постанови, яка взагалі не містить аналізу доказів та співставлення їх зі змістом викладеного у відповідному протоколі адміністративного правопорушення. 
Таким чином, слід констатувати, що висновок місцевого суду про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП не відповідає фактичним обставинам справи.
Згідно положень ч.2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення.
Враховуючи вищевикладені обставини, приходжу до висновку про недоведеність матеріалами справи інкримінованого ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП, а відтак і необхідність закриття провадження, оскільки у відповідності до вимог ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Таким чином, вважаю необхідним постанову судді скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу даного адміністративного правопорушення в діях останньої.
Керуючись ст. 294 КУпАП, суддя

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову судді Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 17 жовтня 2022 року, якою ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.184 КУпАП скасувати.

Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.2 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутності складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною, й оскарженню не підлягає.

Суддя Запорізького 
апеляційного суду                                                        М.С. Тютюник