ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1169/23 Справа № 422/6296/12 	  	Суддя у 1-й інстанції - Басова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
Головуючого судді Халаджи О. В.
суддів: Канурної О.Д., Космачевської Т.В., 
секретар Кругман А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергій Григорович, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання дій протиправними, визнання протиправною постанови та її скасування,

В С Т А Н О В И В:

У 2021 році ОСОБА_1 звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська зі скаргою про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергія Григоровича протиправними, визнання протиправною постанови та її скасування.
ОСОБА_1 у своїй скарзі просив визнати протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергія Григоровича, які полягають у внесенні постанови про відкриття виконавчого провадження № 65746671 від 09.06.2021 року. Визнати протиправною та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2021 року.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 , заінтересовані особи приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергій Григорович, Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», про визнання дій протиправними, визнання протиправною постанови та її скасування відмовлено.
Із вказаною ухвалою не погодився ОСОБА_1 , та через свого представника ОСОБА_2 , подав апеляційну скаргу, вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що згідно інформації з Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий лист виданий 13.04.2016 року Ленінським районним судом и. Дніпропетровська з примусового виконання рішення ухваленого у справі 422/6296/12, виконавчий лист пред`являвся на примусове виконання двічі, а саме: 11.05.2017 року до Новокодацького ВДВС м. Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, яке завершено (виконавче провадження № 53893273), 09.06.2021 року до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. (виконавче провадження № 65746671, яке триває), а отже виконавчий лист було пред`явлено двічі, станом на день повторного пред`явлення виконавчого листа на примусове виконання, у виконавчому листі наявні відмітки про завершення виконавчого провадження 18.04.2018 року на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та 27.05.2019 року на підставі п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Після закінчення 18.04.2018 року виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа до відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вказаного виконавчого документа 09.06.2021 року минуло більше 3 років.
Наголошує на тому, що під час розгляду справи ТОВ «ОТП Факторинг України» надала постанову про скасування процесуального документу від 19.04.2018 року винесену державним виконавцем Новокодацького ВДВС м. Дніпра Васильєвою Катериною Миколаївною у виконавчому провадженні № 53893273, вказана постанова є незаконною та сумнівною, постанова про повернення виконавчого документа від 18.04.2018 року мала бути скасована постановою начальника Новокодацького ВДВС м. Дніпро на підставі постанови та доручення керівника вищого органу виконавчої служби.
ОСОБА_2 просила ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року скасувати, а скаргу ОСОБА_1 про визнання дій приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко Сергія Григоровича протиправними, визнання протиправною постанови та її скасування задовольнити в повному обсязі.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Представник ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 у судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.
Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С. Г. у судовому засіданні проти доводів апеляційної скарги заперечував та просив відмовити у її задоволенні.
ОСОБА_1 , представник ТОВ ОТП Факторінг Україна» до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступного.
Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 13.04.2016 року по справі № 422/6296/12 видано виконавчий лист про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ТОВ «МЕТЕКСІМ» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість у розмірі 2 044 758,60 грн. (а.с. 70).
09.06.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 422/6296/12, виданого 13.04.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська (а.с. 110).
Виконавчий лист № 422/6296/12 неодноразово пред`являвся до виконання та виконувався на підставі положень Закону № 606-XIV.
Згідно відміток на виконавчому листі його було повернуто 18.04.2018 року згідно п. 2 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»; 27.05.2019 року – на підставі п. 7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції дійшов висновку, що повторно пред`явивши виконавчий лист 09.06.2021 року стягувач не пропустив строк пред`явлення його до виконання.
Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Основними засадами судочинства є, зокрема, обов`язковість судового рішення (пункт 9 частини другої статті 129 Конституції України).
Частиною першою статті 18 ЦПК України визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно із частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи (стаття 447 ЦПК України).
Згідно з частиною третьою статті 431 ЦПК України виконавчий лист є виконавчим документом.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, на момент видачі виконавчого листа № 422/6296/12 (13.04.2016 року), були врегульовані Законом України від 21.04.1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі – Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05.10.2016 року, а на час пред`явлення його до виконання – Законом України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII (далі – Закон № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 Розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05.10.2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
Частина перша статті 37 Закону № 1404-VIII містить вичерпний перелік обставин, які є підставою для повернення виконавчого документа. Так, виконавчий документ повертається стягувачу, якщо: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника – юридичної особи, місце проживання, перебування боржника – фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник – фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону № 1404-VIII).
Відповідно до частини першої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі: пред`явлення виконавчого документа до виконання; надання судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, відстрочки або розстрочки виконання рішення. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника – з дня закінчення строку дії відповідної заборони (частини четверта та п`ята статті 12 Закону 1404-VIII).
Аналогічні положення були передбачені у частині третій статті 23 Закону № 606-XIV.
Із системного аналізу указаних норм чинного Закону України «Про виконавче провадження» можна зробити висновок, що після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня після його повернення (отримання стягувачем постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження). Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.
Схожі за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 05.10.2016 року в справі № 910/18165/13, постанові Верховного Суду від 11.06.2019 року в справі № 804/2721/15, у постанові Верховного Суду від 07.02.2020 року в справі № 2018/6-343/11, в ухвалі Верховного Суду від 02.10.2020 року в справі № 336/1023/20.
Згідно ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, зобов`язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська 13.04.2016 року було видано виконавчий лист №65746671.
11 травня 2017 року за виконавчим листом № 65746671 було відкрито виконавче провадження.
Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра від 18.04.2018 року виконавчий документ було повернено стягувачу (а.с.59).
Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра від 19.04.2018 року було скасовано Постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.04.2018 року на підставі абзац 4 ч.3 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.60).
Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС м. Дніпра від 27.05.2019 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», та зазначено, що виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 27.05.2022 року (а.с.61).
У квітні 2021 року представником ТОВ «ОТП Факторинг Україна» Приватному виконавцю Вірко С.Г. була направлена заява про відкриття виконавчого провадження (а.с.112). 
Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. від 09.06.2021 року було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №422/6296/12 виданого Ленінським районним судом м Дніпропетровська 13.04.2016 року (а.с.110).
Отримавши постанову про повернення виконавчого листа на підставі п.7 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», стягувач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» мало "легітимні сподівання" на пред`явлення відповідного виконавчого документа на примусове виконання у цей строк, оскільки виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012), а невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що у зв`язку із поверненням стягувачу виконавчого листа 27.05.2019 року, відбулось переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, тому звернувшись повторно із заявою про його примусове виконання у квітні 2021 року, стягувачем не було пропущено строк пред`явлення виконавчого документа № 422/6296/12 до виконання.
Відтак, винесена приватним виконавцем виконавчого округу Дніпропетровської області Вірко С.Г. постанова про відкриття виконавчого провадження від 09.06.2021 року ВП № 65746671 на підставі відповідного виконавчого листа є правомірною.
Отже, встановивши, що виконавчий лист було повторно пред`явлено до виконання протягом трьох років після його повернення стягувачу, що відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та встановивши, що приватний виконавець діяв у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги.
Доводи апеляційної скарги про неправомірність постанови державного виконавця від 19.04.2018 року про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 18.04.2018 року є безпідставними та не впливають на висновки суду першої інстанції з огляду на те, що в матеріалах справи відсутні докази того, що дана постанова була оскаржена ОСОБА_1 
ЄСПЛ вказував у своїх рішеннях, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).
Інші наведені в апеляційній скарзі  доводи зводяться до незгоди з висновкам суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 
За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
               
                                                                               О.Д. Канурна

                                                                               Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 09 лютого 2023 року.

Головуючий-суддя                                                                О. В. Халаджи