Номер провадження: 22-ц/813/4510/23 
Справа № 523/6343/22
Головуючий у першій інстанції Сувертак І.В.
Доповідач Ігнатенко П. Я.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2023 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого (суддя-доповідач):                Ігнатенко П.Я.,
суддів:                                        Воронцової Л.П.,
                                                Склярської І.В.,
за участю секретаря:                         Зєйналової А.Ф.к.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,-
ВСТАНОВИВ:
У червні 2022 року ОСОБА_2  звернулася до суду із вказаним вище позовом,  посилаючись на те, що 07 жовтня 2021 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстрований шлюб між сторонами. Сторони шлюбні відносини не підтримують через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов`язки. Спільного господарства не ведуть, спільних неповнолітніх дітей у сторін не має. Відповідач працює моряком та відсутній на території України вже більше ніж три місяці. Примирення між ними не можливе. Будь-яке спілкування відсутнє, шлюб фактично розпався та носить формальний характер. Враховуючи те, що примирення, подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу між сторонами неможливе, позивач просила суд розірвати шлюб, укладений між  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 та зареєстрований 07 жовтня 2021 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2022 року шлюб, зареєстрований 07 жовтня 2021 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №950, між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - розірвано.
Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить скасувати рішення та закрити провадження у справі. Посилається на те, що суд невірно вважав позовні вимоги із зазначених позивачем підстав підтвердженими належними та достатніми доказами. Так, враховуючи специфіку роботи моряком, відповідач регулярно тривалий час знаходиться у рейсах та відсутній вдома. Проте весь час сторони підтримують шлюбні відносини, ведуть спільне господарство, мають спільні інтереси та спільні банківські рахунки, якими користується дружина під час його перебування у рейсах. Жодних доказів того, що шлюб носить формальний характер та підлягає розірванню позивачем не надано.
Також звертає увагу суду апеляційної інстанції на те, що ним було подано до суду першої інстанції дві заяви про зупинення провадження у справі в зв`язку з перебуванням у довгостроковому службовому відрядженні. В заявах зазначалось про незгоду з позовними вимогами, неможливість бути присутнім в судових засіданнях та відсутність змоги забезпечити належну правову допомогу. Разом з тим, дані заяви судом залишено без задоволення та ухвалено рішення про розірвання шлюбу.
Окрім того, скаржник вказує на те, що рішення суду прийнято з порушенням правил підсудності, оскільки його останнє зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться у межах територіальної юрисдикції Приморського районного суду м.Одеси. Наразі зареєстроване місце проживання відсутнє, однак після повернення з рейсу відповідач має намір проживати у батьків за адресою: АДРЕСА_2 , що знаходиться в межах територіальної юрисдикції Тульчинського районного суду Вінницької області. Жодних доказів того, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , позивачем суду не надано.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено припинення фактичних шлюбних відносин між сторонами. Спільне господарство ними не ведеться. Також судом надано вірну оцінку діям відповідача під час судового розгляду, а саме, що ним не надано жодного заперечення з його розірвання, а лише здійснено спроби до затягування розгляду справи шляхом надання заяв про зупинення провадження.
Окремо звертає увагу, що в зв`язку зі спливом строку на апеляційне оскарження рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03.11.2022 року набрало законної сили. ОСОБА_2 створила нову сім`ю та 13 грудня 2022 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) між нею та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб. Наразі позивачка чекає дитину від нового чоловіка та перебуває на 35-36 тижні вагітності.
В ході апеляційного розгляду адвокат Комаха В.В., яка діє в інтересах ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити та не розривати шлюб. Пояснила, що її довіритель хоч і не перебуває в Україні тривалий час, однак по телефону спілкується із ОСОБА_2 . Повідомила, що між сторонами існують суперечності з приводу права власності на нерухоме майно.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. При цьому надала медичну довідку та повідомила, що ІНФОРМАЦІЯ_3 у неї відбулись пологи, вона народила доньку від свого чоловіка ОСОБА_5 . Враховуючи положення щодо заборони примушування до шлюбу з ОСОБА_1 , а також її волі щодо розірвання цього шлюбу, з урахуванням інтересів спільної дитини з ОСОБА_5 , вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. 
Згідно вимог ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка до суду апеляційної інстанції належно повідомленого учасника справи, не перешкоджає судовому розгляду.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.
Згідно з частиною першою статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Відповідно до частини першої статті 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Положеннями частин третьої, четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Відповідно до частини першої статті 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Згідно із частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (частина перша статті 110 СК України).
Відповідно до статті 112 СК України при розірванні шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру та бажання зберегти шлюб з відповідачем.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 10, 11 постанови Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21 грудня 2007 року № 11 проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Таким чином, шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.
З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2021 року Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.8).
Сторони у справі від даного шлюбу дітей не мають.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що подружнє життя у сторін не склалося, вони подружніх відносин не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивачка не бажає зберігати сім`ю за умов, які склалися між сторонами. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції у повній мірі врахував вказані норми та дійшов вірного висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача.
Зважаючи на вищенаведені норми та дослідивши обставини справи в сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що висновок районного суду про розірвання шлюбу ґрунтується на матеріалах справи, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, колегія суддів не приймає до уваги оскільки, такі доводи зводяться до викладення обставин у спосіб зручний для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом правил територіальної підсудності не заслуговують на увагу, як такі, що спростовуються матеріалами справи.
Так, за загальним правилом, встановленим ч.1 ст.27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
З довідки про внесення відомостей до єдиного державного демографічного реєстру від 05.11.2021 року вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 АДРЕСА_3 (а.с.30-31).
З огляду на викладений факт позивач правомірно звернулася в суд за місцем проживання відповідача, тобто до Суворовського районного суду м.Одеси, який в межах своїх повноважень ухвалою від 01.09.2022 року відкрив провадження у справі.
Окрім того, ОСОБА_1 двічі подавав заяви про зупинення провадження у справі, однак жодного разу не заявляв про непідсудність справи Суворовському районному суду м.Одеси, клопотань про передачу справи до іншого суду не подавав.
Також не приймаються до уваги посилання скаржника на порушення судом норм процесуального права при відмові в задоволенні заяви відповідача про зупинення провадження у справі в зв`язку з перебуванням у довгостроковому службовому відрядженні, оскільки відповідно до положень п.3 ч.1 ст.252 ЦПК України зупинення провадження у справі в даному випадку є правом, а не обов`язком суду.
Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що судом першої інстанції не було вжито заходів для примирення сторін.
Відповідно до ст. 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі зупинення провадження у справі та надання сторонам строку на примирення (ч. 7 ст. 240 ЦПК України).
У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви NN 29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів... Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення..., держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».
Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».
Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч. 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
Надання строку на примирення при розірванні шлюбу є правом, а не обов`язком суду (ВС/КЦС № 442/6319/16-ц від 30.05.2019).
ОСОБА_2 у позові зазначила, що примирення із ОСОБА_1 неможливе, оскільки у неї немає почуттів любові та поваги до відповідача, сторони вже тривалий час проживають окремо. Позивачка повідомила суд апеляційної інстанції про народження нею дитини в новій сім`ї з ОСОБА_5 . Отже, колегія суддів приймає до уваги положення щодо заборони примушування до шлюбу. Також, апеляційний суд звертає увагу, що в ході розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 заяви про надання строку для примирення не подавав і впродовж розгляду даної справи в судах з 22.06.2022 року примирення не досягнуто.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Керуючись ст.ст.374,375,382 ЦПК України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2022 року- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення (постанови) шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції у цивільних справах Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

Головуючий                                                                          П.Я.Ігнатенко

Судді:                                                                         Л.П.Воронцова

        І.В.Склярська