Справа № 369/5534/22                                                                                                            Головуючий в суді І інстанції Волчко А.Я.
Провадження № 22-ц/824/10658/2022                                                                                      Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 грудня 2022 року                                                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Гайдаєнко В.С.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову до подачі позову шляхом накладення арешту на майно,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаною заявою, яку обґрунтовував тим, що він має намір звернутися з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, та просив забезпечити позов до подачі позову шляхом накладення арешту на готельний комплекс з добудовою закладу громадського харчування, загальною площею 3 728,1 кв. м., замощення І, огорожа №1-2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , будівля котельні, загальною площею 39,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 , транспортний засіб марка VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , які належить на праві приватної власності ОСОБА_1 .
Вказував, що існує ризик відчуження вищевказаного майна, що в подальшому призведе до неможливості задоволення позовних вимог та поділу майна, що знаходиться у спільній сумісній власності подружжя, оскільки ОСОБА_1 вже відчужила інше майно, яке було придбано за спільні кошти подружжя.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року заяву задоволено.
Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на:   
готельний комплекс з добудовою закладу громадського харчування, загальною площею 3728,1 кв.м., замощення І, огорожа №1-2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2392939532224), 
будівлю котельні, загальною площею 39,5 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2392707632224), 
транспортний засіб марка VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , які належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ).
Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та скасування накладеного арешту, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Обґрунтовує доводи апеляційної скарги тим, що, на його думку, місцевий суд не встановив об`єктивних фактів, які б підтверджували наявність передбачених ст. 149 ЦПК України підстав для накладення арешту на належне їй майно.
Вважає, що місцевий суд не дотримався принципу співмірності, оскільки до вирішення спору про поділ майна подружжя неможливо відчужити спірне майно без отримання нотаріальної згоди позивача, а накладення арешту спрямовано на недопущення використання спірного майна у її господарській діяльності, яке використовується ТОВ «ГРК Сієста».
Вказує на безпідставне не застосування місцевим судом зустрічного забезпечення, адже заявник не надав доказів того, що у разі заподіяння відповідачу збитків, які спричинені забезпеченням позову, він має достатньо майна та коштів для відшкодування таких збитків.
Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він вказує, що зважаючи на предмет позову про поділ майна подружжя, накладення арешту є вкрай необхідним для реального захисту його прав, та жодним чином не порушує прав як відповідача, так і орендарів спірного майна. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову до подачі позову, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи предмет позову, з яким має намір звернутись до суду заявник, наведені ним обґрунтування заявлених вимог та докази, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову (накладення арешту на спірне нерухоме майно) та предметом майбутніх позовних вимог, застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 31.07.2015 року (а.с.10 т.1).
ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову до подачі позову шляхом накладення арешту на готельний комплекс з добудовою закладу громадського харчування, загальною площею 3728,1 кв. м., замощення І, огорожа №1-2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2392939532224), будівля котельні, загальною площею 39,5 кв. м. за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2392707632224), транспортний засіб марка VOLKSWAGEN, модель TOUAREG, 2012 року випуску, номер шасі НОМЕР_1 , які належить на праві приватної власності ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) (а.с.6-7, 16 т.1).
В обґрунтування заяви ОСОБА_2 посилався на те, що ОСОБА_1 вже здійснила відчудження спірного автомобіля VOLKSWAGEN, модель TRANSPORTER, 2018 року випуску, номер шасі НОМЕР_3 , який був придбаний за спільні кошти подружжя та його титульним власником була ОСОБА_1 .
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 повідомив, що вже звернувся з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (справа №369/6019/22).
Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Під забезпеченням позову необхідно розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, ухваленого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчинення певних дій.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально- правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали місцевого суду у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність достатніх підстав для забезпечення позову, враховуючи, що ОСОБА_2 звернувся з позовом про поділ майна подружжя, в тому числі щодо майна, на яке просить накласти арешт, а наведені ним обґрунтування заявлених вимог та докази, наявність зв`язку між заходом забезпечення позову (накладення арешту на спірне нерухоме майно) та предметом позовних вимог, застосування такого заходу забезпечення позову спроможне забезпечити ефективний захист його порушеного права та поновлення порушених прав та інтересів позивача.
Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для накладення арешту, оцінюються колегією суддів критично, позаяк предметом спору між сторонами у справі №369/6019/22 є спільне майно подружжя, а відтак в даному випадку є підстави вважати, що невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту  на спірне майно, може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду у справі про поділ майна подружжя.
Доводи апелянта про те, що накладення арешту спрямовано на недопущення використання спірного майна у господарській діяльності, відхиляються колегією суддів як такі, що ґрунтується виключно на припущеннях.
Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваної ухвали не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для її скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд -
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 липня 2022 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: