ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

29 грудня 2022 року 	м.Суми	

Справа №573/1020/22 
Номер провадження 22-ц/816/1081/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,
у присутності :
представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Даценка Артура Миколайовича, 
представника відповідача Білопільського міського голови Зарка Юрія Васильовича - Пономаренка Василя Павловича , 
представників Білопільської міської ради - Яценка Ігоря Миколайовича, Глущенко Ганни Олександрівни 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2022 року у складі судді Замченко А.О., ухваленого у м. Білопілля Сумської області, повний текст якого складено 05 жовтня 2022 року, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Білопільського міського голови Зарка Юрія Васильовича, Білопільської міської ради, Комунального підприємства Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство» про визнання незаконним та скасування розпорядження про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати розпорядження Білопільського міського голови Зарка Ю.В. від 09 серпня 2022 року за №39-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство», поновити його на посаді директора цього комунального підприємства, стягнути з КП Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10 серпня 2022 року по поновлення на роботі. 
Свої вимоги мотивував тим, що 31 грудня 2020 року між ним та Куянівською сільською радою в особі голови комісії з реорганізації - Білопільським міським головою Зарком Ю.В. укладено контракт, за яким його було призначено на посаду директора КП Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство». Розпорядженням Білопільського міського голови Зарка Ю.В. від 09 серпня 2022 року його було звільнено з посади директора за п. 5 ст. 41 КЗпП України. 
Вважає таке звільнення незаконним з огляду на те, що для звільнення з підстав, визначених п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України необхідно наявність таких обставин: працівник є посадовою особою товариства; наявність рішення вищого органу управління товариства про припинення повноважень, що в свою чергу і є підставою для розірвання з ним трудових відносин. У той же час, КП Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство» є унітарним комунальним підприємством, а не господарським товариством, не має виконавчого органу, а його діяльність регламентується нормами корпоративного права. Посада директора комунального підприємства не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яким може застосуватися додаткова підстава звільнення, передбачена п. 5 ст. 41 КЗпП України. Вказує також на те, що в розпорядженні не зазначена частину ст. 41 КЗпП України, за якою його було звільнено та не наведено мотивів його звільнення. 
Рішенням Білопільського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено. 
Визнано незаконним і скасовано розпорядження Білопільського міського голови Зарка Ю.В. від 09 серпня 2022 року №39-К «Про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Комунального підприємства Білопільської міської ради «Куянівське торгово-комунальне підприємство».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Комунального підприємства «Куянівське торгово-комунальне підприємство» з 10 серпня 2022 року.
Стягнуто з Куянівського торгово-комунального підприємства на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 10 серпня по 05 жовтня 2022 року включно в сумі 28692 грн 63 коп. без утриманням податків та інших обов`язкових платежів.
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць у сумі 15231 грн 89 коп. допущено  до негайного виконання.
Стягнуто з Білопільської міської ради на користь ОСОБА_1  10000 грн 00 коп. судових витрат.
Стягнуто з Білопільської міської ради на користь держави 1984 грн 80 коп. судового збору.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, Білопільський міський голова Зарко Ю.В. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити. 
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції не були взяті до уваги правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 06 серпня 2020 року у справі №186/294/16-а, в якій касаційним судом не наведено жодних застережень стосовно можливості розповсюдження вимог п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України на посадових осіб органів місцевого самоврядування. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно посилався на правові висновки викладені у постановах Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних справ у справі 758/13705/15-ц та Верховного Суду у справі 753/1604/17. 
Наголошує на тому, що п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є безумовною, безспірною нормою прямої дії, яка надає право власнику звільняти без пояснення причин керівника підприємства чи іншу посадову особу. 
Звертає увагу також на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. 
У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача - адвокат Даценко А.М., посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги - без задоволення. Вказує на те, що Верховним Судом у справі 186/294/16-а, на яку посилається відповідач в апеляційній скарзі, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, так як судові справі мають різний предмет спору. Вказує також на те, що апеляційна скарга подана неналежною особою, а саме фізичною особою ОСОБА_3 , а не посадовою особою місцевого самоврядування. Крім того, подана апеляційна скарга взагалі не містить підпису особи, яка подала апеляційну скаргу. 
Представником міського голови ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подано відповідь на відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує на те, що доводи позивача щодо не застосування п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є надуманими. Наголошує на тому, що судом першої інстанції безпідставно не були враховані висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 вересня 2021 року у справі №490/4465/18. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , заперечення проти апеляційної скарги представника позивача - адвоката Даценка А.П., представників відповідача Білопільської міської ради Яценка І.М.ю та Глущенко Г.О. , які підтримали доводи апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що Куянівське ТКП не є господарським товариством та в складі своєї діяльності не керується законодавством про господарські товариства, а тому трудовий договір з позивачем не може бути припиненим з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. 
Колегія суддів погоджується з такими суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
У справі, що переглядається, суд першої інстанції встановив, що 31 грудня 2020 року між Куянівською сільською радою в особі Голови комісії з реорганізації - Білопільського міського голови Зарка Ю.В. і ОСОБА_1 укладено контракт, згідно з яким останнього призначено на посаду директора КП БМР «Куянівське ТКП» строком до 31 грудня 2023 року (а. с. 9-10).
Розпорядженням Білопільського міського голови Зарка Ю.В. від 09 серпня 2022 року №39-К ОСОБА_1 звільнено 09 серпня 2022 року з посади директора КП БМР «Куянівське ТКП» на підставі п. 5 ст. 41 КЗпП України. Розірвано контракт, укладений з позивачем 31 грудня 2020 року. Підставою зазначено відсутність довіри та взаємного порозуміння в умовах воєнного стану (а. с. 18).
Відповідно до п. п. 1.1 - 1.4 Статуту Куянівського ТКП, затвердженого рішенням міської ради VІІІ скликання від 25 березня 2021 року, Куянівське ТКП є комунальним унітарним підприємством, створеним відповідно до законодавства.
Засновником підприємства є Білопільська міська рада та воно створене на базі комунального майна, що є спільною власністю Білопільської міської ради.
Власником (кінцевим беніфіціаром) та органом управління майном підприємства є Білопільська міська рада. Підприємство підпорядковане, підзвітне та підконтрольне засновнику, міському голові, виконавчому комітету та профільному заступнику міського голови.
Підприємство здійснює господарську діяльність, зокрема, але не виключно, у галузі комунальних послуг, спрямовану на досягнення соціальних та інших результатів з метою одержання прибутку (а. с. 11-17).
З довідки Куянівського ТКП від 01 липня 2022 року вбачається, що розмір середньої заробітної плати позивача за 1 місяць становить 15231 грн. 89 коп., а за 1 день - 708 грн. 46 коп. (а. с. 19). Суд вважає, що розмір середньої заробітної плати, відображений у вказаній довідці, відповідає вимогам п. 2 вказаного вище Порядку, оскільки з 04 травня по 07 серпня 2022 року включно позивач не працював, бо також був звільнений на підставі розпорядження Білопільського міського голови Зарка Ю.В. від 03 травня 2022 року (а. с. 25-26).
Статтею 43 Конституції України кожному гарантовано право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
За змістом ст. 51 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України, зокрема, правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до ч. 3 ст. 99 ЦК України повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.
У Рішенні Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 зазначено, що зміст положень статті 99 ЦК України треба розуміти як право компетентного (уповноваженого) органу товариства припинити повноваження члена виконавчого органу щодо виконання обов`язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав.
Підставами припинення трудового договору згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.
Системний аналіз положень п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України та ч. 3 ст. 99 ЦК України дає підстави дійти висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. При цьому припинення повноважень члена виконавчого органу гарантується нормами цивільного права для припинення або запобіганню негативного впливу на управлінську діяльність товариства. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.
Розірвання трудового договору за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників. Тому для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства та повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства.
Викладена норма характеризується юридичною невизначеністю, внаслідок чого неможливо встановити коло таких посадових осіб, а також випадки та підстави (причини) припинення їх повноважень. Формулювання цього положення є загальним та не містить посилань як щодо змісту та обсягу поняття «посадових осіб», так і типу та організаційно-правових форм юридичних осіб, яких вони стосуються.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ГК України  до господарських товариств належать: акціонерні товариства, товариства з обмеженою відповідальністю, товариства з додатковою відповідальністю, повні товариства, командитні товариства.
Поняття «посадові особи господарського товариства» встановлено в частині 2 статті 89 ГК України. Посадовими особами товариства визнаються голова та члени виконавчого органу, голова ревізійної комісії (ревізор), а у разі створення ради товариства (спостережної ради) - голова і члени цієї ради.
У статті 2 Закону України «Про акціонерні товариства» міститься уточнене поняття «посадових осіб органів акціонерного товариства». Це фізичні особи - голова та члени наглядової ради, виконавчого органу, ревізійної комісії, ревізор акціонерного товариства, а також голова та члени іншого органу товариства, якщо утворення такого органу передбачено статутом товариства.
Оскільки Законом №1255-VІІ від 13 травня 2014 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо захисту прав інвесторів» були внесені зміни у тому числі до ГК України і Закону України «Про акціонерні товариства», розглядаючи всі внесені зміни в їх системному зв`язку можна дійти висновку, що термін «посадові особи» був використаний законодавцем саме у визначенні цих двох законодавчих актів.
Така правова позиція, викладена Верховним Судом у постанові від 25 вересня 2019 року у справі №753/1604/17. 
Тобто, як обґрунтовано вказував суд першої інстанції, ОСОБА_1 , який обіймав посаду директора КП БМР «Куянівське ТКП», що не відносить до господарських товариством, в розумінні статті 80 ГК України, не підлягав звільненню за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. 
Доводи відповідача про неврахування судом першої інстанції висновків, викладених в постанові Верховного Суду від 06 серпня 2020 року у справі №186/294/16-а, колегія суддів вважає непереконливими, адже в цій справі спір виник з приводу невиплати посадовій особі органу місцевого самоврядування виплат, передбачених ч. 1 ст. 44 КЗпП України при звільненні за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Висновків щодо кола посадових осіб, які підлягають звільненню за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, зокрема щодо посадових осіб комунальних підприємств, Верховним Судом в цій постанові не наведено. 
Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суду не було надано доказів прийняття до видачі 09 серпня 2022 року міським головою Білопільської міської ради розпорядження про звільнення ОСОБА_1  за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України,  органом управління  КП БМР «Куянівське ТКП», яким відповідно до п. 7.1 Статуту цього товариства є Білопільська міська рада, а не одноособово міський голова, рішення про припинення повноважень директора комунального підприємства. 
Тобто, оскаржуване розпорядження міського голови про звільнення позивача, видано з порушенням норм чинного законодавства, що вказує на його незаконність, а тому підлягає скасуванню.
Колегія суддів відхиляє доводи заявника апеляційної скарги щодо розгляду справи з недотримання правил юрисдикційної підвідомчості, оскільки спір виник з приводу правовірності виданого міським головою розпорядження про звільнення позивача, яким порушуються саме трудові права позивача, що відповідно до положень ч. 1 ст. 19 ЦПК України, підлягає розгляду саме в порядку цивільного судочинства. 
З огляду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 23 лютого 2021 року у справі №753/17776/19, до господарської юрисдикції належать спори щодо розірвання трудового договору за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, так як підлягає з`ясуванню питання дотримання органом управління, передбаченої цивільним законодавством та установчими документами юридичної особи процедури ухвалення рішення про припинення повноважень посадової особи. 
Проте, стосовно позивача органом управління комунального підприємства рішень про припинення його повноважень не приймалося, а тому спірні правовідносини в даній справі не є тотожними із вказаною судовою справою. 
Висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 14 вересня 2021 року у справі №490/4465/18, також не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, так як стосуються судової юрисдикції спору з приводу звільнення за п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України посадової особи з публічної служби, проте позивач, який обіймав посаду директора комунального підприємства, не підпадає під визначення особи, яка здійснює публічну службу. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційнийсуд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 05 жовтня 2022 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складене 30 грудня 2022 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        О. Ю. Кононенко 

                                                                                                   С. С. Ткачук