ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року
м. Хмельницький

Справа № 679/196/20
Провадження № 22-ц/4820/44/23

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
 
секретар судового засідання Заворотна А.В.
 
за участю: представників учасників справи

розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №679/196/20 за позовом  ОСОБА_1  до ОСОБА_2  про поділ майна подружжя, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 , на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року (суддя Стасюк Р.М.).
Заслухавши доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У лютому 2020 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 про поділ спільного нажитого в шлюбі майна подружжя та коштів.
В обґрунтування позову зазначала, що 07 липня 2014 року між нею та ОСОБА_2 було укладено шлюб. В період шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька ОСОБА_4 .
З січня 2020 року сторони подружні сімейні стосунки не підтримують, проживають окремо. 
За час шлюбу ними за спільні кошти було придбано майно, а саме 82/1000 частини блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213,9 кв.м., житловою площею 157,1 кв.м., в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 , яка зареєстрована за відповідачем.
Також в період шлюбу сторони почали здійснювати будівництво житлового будинку з мансардою в с. Головлі Славутського району Хмельницької області, проте, таке будівництво ще не завершено.
Крім того, під час проживання у шлюбі відповідач відкривав депозитні рахунки у банках м. Нетішин з метою отримання додаткових коштів, які планували використати на благоустрій будинку, який будувався. А тому, позивач вважає, що має право на 1/2 частини коштів, які знаходяться на депозитних рахунках, та на нараховані на них проценти.
Згоди щодо добровільного поділу вищевказаного майна вони дійти не можуть, а тому ОСОБА_1 просила суд у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за нею право власності на 82/1000 частини блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213,9 кв.м., житловою площею 157,1 кв.м., в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_2 , право власності на незавершений будівництвом житловий будинок з мансардою в АДРЕСА_2 , будівництво якого здійснюється на земельній ділянці кадастровий номер 68239882100:02:005:0011, об лаштований навколо присадибної ділянки паркан, пробурену свердловину та будівельні матеріали, придбані для завершення будівництва будинку; визнати право власності на 1/2 частини коштів, що знаходяться на депозитних рахунках відкритих на ім`я ОСОБА_5 . 
Ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 07 грудня 2021 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 про роз`єднання позовних вимог задоволено. Виділено зі справи №679/196/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на незавершений будівництвом житловий будинок з мансардою в с. Головлі, Славутського району, будівництво якого здійснюється на земельній ділянці кадастровий номер 6823982100:02:005:0011, облаштований навколо присадибної ділянки паркан, пробурену свердловину та будівельні матеріали, придбані для завершення будівництва житлового будинку з мансардою в самостійне провадження.
В ході розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та остаточно просила визнати за нею право приватної власності на 82/1000 частини блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213.9 кв.м., житловою площею 157.1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 , вартістю 118 164 грн; визнати за нею право приватної власності на грошові кошти, що знаходились на рахунках відкритих ОСОБА_2 відповідно на 125 682,51 грн, 3509,48 доларів США, 1303,56 євро, та стягнути з ОСОБА_2 на її користь вказані кошти; визнати за ОСОБА_2 право приватної власності на грошові кошти, що знаходяться на рахунках відкритих на його ім`я відповідно на 243 847,51 грн, 3509,48 доларів США, 1303,56 євро. Також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 3897,58 гривень, витрати по оплаті проведення судової експертизи, призначеної ухвалою суду для визначення вартості нерухомого майна в розмірі 8000 гривень, витрати на правничу допомогу в розмірі 4000 грн.
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року позов задоволено. Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 : 82/1000 частки блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157,1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 ; грошові кошти в розмірі 369531,02 грн, 7018,96 доларів США та 2607,12 Євро. Визнано за ОСОБА_1 право власності на: 82/1000 частки блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59 загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157,1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 , ринкова вартість 118 164,00 грн; грошові кошти сумі 125 682,51 грн, 3509,48 доларів США, 1303,56 Євро. Визнано за ОСОБА_2 право власності на: грошові кошти в сумі 243847,51 грн, 3509,48 доларів США, 1303,56 євро. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти сумі 125682 (сто двадцять п`ять тисяч шістсот вісімдесят дві) грн 51 коп, 3509,48 доларів США, 1303,56 євро. Стягнуто з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 1948,79 грн судового збору, 8000,00 грн витрат на оплату експертизи, а всього 9948 (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок вісім) грн 79 коп.
В апеляційній скарзі  ОСОБА_2  через свого представника  ОСОБА_3  не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову. При цьому, посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує, що кошти, які є та були розміщені на його депозитних рахунках в різних банках, є його особистою власністю, оскільки набуті до укладання шлюбу з  ОСОБА_1 . В свою чергу, позивач не надала жодних доказів на підтвердження того, що кошти були нажиті сторонами під час шлюбу. На момент реєстрації шлюбу (07.07.2014) він володів коштами у сумі 700000 грн та 14000 доларів США, в свою чергу, позивач ніде не працювала, не мала свого майна та власних коштів. Крім того, зазначає, що за власні кошти ним було придбано 21 квітня 2017 року кімнату у гуртожитку АДРЕСА_3 . Також вказує, що шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний у березні 2020 року, режим окремого проживання судом не встановлювався, і жодного підтвердження того факту, що шлюбні відносини були припинені 06.01.2020 позивачем надано не було. Вважає, що слід врахувати , що після розірвання шлюбу позивач купила ще одну кімнату у гуртожитку, що спростовує посилання позивачки на те, що їй немає де жити з дитиною. Також зазначає, що неподання ним до суду першої інстанції клопотання про виклик свідків та доказів, зокрема копії договорів, квитанцій, виписок зумовлено неналежним виконанням його представником ОСОБА_7 своїх зобов`язань за договором про надання правничої допомоги. Разом з тим, заявлене в ході розгляду справи в суді першої інстанції клопотання сторони позивача про витребування доказів від 11.03.2020 подано з порушенням строків подання клопотання про витребування доказів та з порушенням вимог щодо змісту клопотання визначеного ст. 84 ЦПК України, відповідно, у суду не було підстав брати вказані докази до уваги, оскільки вони одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Крім того, суд першої інстанції прийняв клопотання позивача про призначення експертизи, яке не було зареєстровано у визначеному законом порядку та подано з порушенням строку на подання такого клопотання. Зауважує, що при ухваленні рішення вийшов за межі позовних вимог та задовольнив неіснуючу позовну вимогу.
Представник ОСОБА_1   ОСОБА_6  подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення  суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_2  - без задоволення. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим. Зазначає, що суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог з урахуванням наявних у справі доказів, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не містять посилань на докази, які б спростовували презумпцію спільної сумісної власності подружжя. 
В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу.
Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні просила апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені належним чином.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України передбачено що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає в повній мірі.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що, в силу статей 60, 69, 70 СК України, спірне майно сторонами набуте за час шлюбу за спільні кошти, а тому є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає поділу. Презумпцію спільності майна подружжя відповідачем не спростовано.
Проте, з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитись в повному обсязі.
Встановлено, що  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 липня 2014 року (а.с. 6 т. 1).
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11.03.2020 у справі №679/121/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 розірвано (а.с. 51-53 т.3).
Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7 т. 1). 
За час шлюбу сторонами за спільні кошти придбано 82/1000 частини житлового блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157.1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 (а.с. 2-3 т. 2). 
Згідно з висновком експерта №881/021 від 09.09.2021, ринкова вартість 82/1000 частини житлового блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157,1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 становить 118164 грн (а.с. 106-125 т 2).
За інформацією АТ «Державний експортно-імпортний банк України» №0700300/12533-20 від 01,06.2020, на ім`я ОСОБА_5 з 01.06.2019 відкрито депозитний рахунок  НОМЕР_1 , сума коштів на якому становить станом на 06.01.2020 67405,11 грн, відсотки з червня 2019 по 06.01.2020 нараховано в розмірі 4040,70 грн; UA643223130000026304000094850 – 5657,12 доларів США (відсотки за період з 01.06.2019 по 06.01.2020 – 207,12 доларів США); UA073223130000026300000063711 – 117917,59 грн (відсотки за період з 01.06.2019 по 06.01.2020 – 9349,85 грн), який закрито 08.04.2020, і відсотки в розмірі 16001,01 грн виплачені при закритті (а.с. 63 т. 1).
Згідно з інформацією АТ «Ощадбанк» №46-13/4313/4571 від 29.05.2020, на ім`я ОСОБА_5 відкрито 26.12.2016 рахунок НОМЕР_2 , залишок коштів на рахунку станом на 26.05.2020 становить 2607,12 Євро; відкрито 11.08.2017 рахунок НОМЕР_3 , залишок коштів на рахунку станом на 26.05.2020 становить 1362,84 доларів США (а.с. 65-66 т. 1).
Відповідно до повідомлення АТ КБ «Приватбанк» №20.1.0.0.0/7-20200521/2142 від 27.07.2020, на ім`я ОСОБА_5 були відкриті за договором SAMDNWFD0071097189501 від 30.03.2016 рахунок НОМЕР_4 , сума депозиту 41000 грн; за договором SAMDNWFD0071462253501 від 27.01.2017 рахунок 26351632309434, сума депозиту 70000 грн. Залишок коштів на депозитних рахунках станом на 24.05.2020 – 0,00 грн (а.с. 75-76 т. 1). Кошти в сумі 67961 грн 24 коп з рахунку рахунок НОМЕР_4 повернуті вкладнику 09.04.2020 та кошти в сумі 100238 грн 08 коп з рахунку НОМЕР_5 - 03.02.2020 (а.с. 77-80 т. 1). 
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Згідно статті 60 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу) та відповідно до вимог статті 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один і з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Відповідно до положень ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з вимогами ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.
Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України.
У разі використання одним із подружжя спільних коштів усупереч статті 65 СК України, інший із подружжя має право на компенсацію вартості його частки.
У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року за №11, роз`яснено, що грошові кошти (вклади), внесені у банківські установи за договорами банківського вкладу (депозиту) за рахунок заробітної плати, пенсії, стипендії, інших доходів подружжя, незалежно від їх виду та від того, на чиє ім`я з подружжя вони внесені, відповідно до ст. 61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
У п. п. 23, 24 вказаної постанови Пленуму ВСУ судам роз`яснено, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
З огляду на викладене, встановивши фактичні обставини у справі, від яких залежить правильне вирішення спору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що 82/1000 частини житлового блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157,1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 , набута у власність сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбі та за спільні кошти, а тому вказане нерухоме майно є спільним сумісним майном подружжя.
Крім того, під час розгляду справи судом першої інстанції вірно встановлено, що кошти, які наявні на депозитних рахунках АТ «Ощадбанк», АТ «Державного експортно-імпортного банку України» на ім`я ОСОБА_5 та які були зняті з депозитних рахунків в АТ КБ «Приватбанк» відповідачем є також об`єктами права спільної сумісної власності подружжя. 
Водночас, судом першої інстанції не взято до уваги, що позовні вимоги про визнання спірного майна об`єктом права спільної сумісної власності подружжя позивачем не заявлялось, а тому суд першої інстанції позбавлений був права вирішувати такі вимоги з огляду на принцип диспозитивності цивільного процесу (чч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України). І з цього приводу, є підставними доводи апеляційної скарги.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем належними та допустимими доказами не доведено факту набуття нерухомого майна - 82/1000 частини житлового блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157,1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 за його особисті кошти. Надані скаржником до апеляційної скарги копії договору на обслуговування пакету послуг №1969910 від 01.12.2011, квитанції про отримання коштів від 12.01.2016 на суму 121 377,88грн, виписок по рахунку АТ «Райффайзен Банк Аваль» за 2013-2014 роки, договору про вклад «Ощадний» №263091687476 від 08.08.2013, квитанції від 08.08.2013 про внесення готівки у АТ «Райффайзен Банк Аваль» на суму 173287,62 грн, виписок по операціях по рахунках 2009, 2011-2015 роки АТ «Укрексімбанку», договору строкового банківського вкладу «Класичний» від 23.03.2012, ощадної книжки, трудових договорів не підтверджують достовірно того факту, що спірне нерухоме майно було придбано 21.04.2017 за особисті кошти відповідача (а.с. 55-84 т. 3). 
Крім того, ОСОБА_5 не доведено належними доказами факт належності спірних коштів на депозитних рахунках виключно йому на праві особистої власності. Відомості про відкриття на ім`я відповідача інших депозитних рахунків не є достатніми доказами обставин на спростування презумпції спільності майна подружжя, оскільки воно було набуто в період шлюбу (а.с. 165-180 т. 3). 
Таким чином, відповідачем презумпцію спільності майна подружжя не спростовано, що відповідно до вищевказаних положень закону є саме його процесуальним обов`язком, як подружжя, який її спростовує.
Згідно з статтею 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 6 ст. 81 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо недостатності доходу ОСОБА_1 також не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності навіть якщо один з подружжя не мав самостійного заробітку (доходу).
Отже, у відповідності до положень статті 71 СК України майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.
Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України, що судом першої інстанції не було враховано.
Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. А тому, оскільки присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на 82/1000 частини житлового блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157,1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку допускається лише за згодою такого подружжя, а відповідач у даній справі такої згоди не висловив, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про поділ зазначеного нерухомого майна шляхом визначення ідеальних часток співвласників у цьому майні. 
Також, з врахуванням того, що грошові кошти набуті сторонами у період перебування у шлюбі, внесені на рахунок АТ «Ощадбанк», АТ «Державного експортно-імпортного банку України», АТ КБ «Приватбанк» обліковувалися на розрахунковому рахунку на ім`я відповідача, та, виходячи із принципу рівності часток подружжя у спільному майні, підлягає поділу шляхом визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину грошових коштів: 1303,56 Євро, які знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_2 , відкритому у АТ «Державний ощадний банк», 680,92 доларів США, які знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_3 , відкритому у АТ «Державний ощадний банк», 2828,56 доларів США, які знаходяться на рахунку  НОМЕР_6 , відкритому у АТ «Державний експортно-імпортному банку України», 33702,55 гривень, які знаходяться на рахунку  НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Державний експортно-імпортному банку України».
Кошти, які перебували на депозитних рахунках, відкритих на ім`я  ОСОБА_2  у АТ КБ «Приватбанк» в розмірі 168199,32 грн,  АТ «Державний експортно-імпортному банку України» в розмірі 133 926,60 грн.  були зняті відповідачем після припинення шлюбних відносин між сторонами, а тому позивач має право на компенсацію вартості частини вказаних коштів, що становить 151062 грн 06 коп.((133926,6+67961,24+100238,08) :2)). 
З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
З матеріалів справи вбачається, що за клопотанням представника позивача ухвалою Нетішинського міського суду Хмельницької області від 13.08.2020 у справі призначалась судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої, в тому числі, постановлено було 4 питання щодо визначення вартості 82/1000 частини житлового блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157,1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку у м. Нетішин, щодо ринкової вартості незавершеного будівництвом житлового будинку з мансардою в АДРЕСА_2 , щодо дійсної вартості будівельних матеріалів для будівництва та щодо вартості будівельних матеріалів, що знаходяться в незавершеному будівництві. Позивачем понесено витрати за проведення експертизи в сумі 8000 грн (а.с. 180-181 т. 2).
Враховуючи ту обставину, що предмету спору у даній справі стосується лише одне питання постановлене на вирішення експертизи щодо визначення вартості спірного нерухомого майна - 82/1000 частини житлового блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59, загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157,1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку у м. Нетішин, покладення судом першої інстанції усіх витрат за проведення експертизи на відповідача є помилковим. Таким чином, слід врахувати при вирішені питання про розподіл судових витрат лише понесені витрати за проведення експертизи щодо одного питання в розмірі 2000 грн (8000:4).
У апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 просив стягнути з позивача ОСОБА_1 на користь позивача понесені відповідачем витрати на правничу допомогу на стадії апеляційного провадження у розмірі 37 000 грн та долучив до апеляційної скарги копії договору-доручення про надання правової допомоги № 25/07-2 від 25.07.2022, ордер серії ВК №1050061 від 15.08.2022, копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, копію акта приймання-передачі послуг з надання правничої допомоги від 15.08.2022, копію квитанції до прибуткового касового ордера №25/07 від 25.07.2022 про оплату послуг адвоката у сумі 37000 грн (а.с. 28-32 т. 3). 
Оплативши надані за договором послуги, відповідач ОСОБА_2 фактично погодився, що ці послуги надані і виконані адвокатом в повному обсязі. 
В свою чергу, позивачем не надано належних доказів понесених витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 4000 грн. 
На підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 3300 грн 30 коп (3640,58 (судовий збір) +2000 (витрати за експертизу))*58,51%). В свою чергу, пропорційно розміру позовних вимог у задоволенні яких відмовлено з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати в розмірі 17617 грн 01 коп (5460,87(судовий збір)+37000 (витрати на правничу допомогу))*41,49%).
Частиною 10 ст. 141 ЦПК України визначено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. 
Відповідно, з врахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню різниця у судових витратах в сумі 14316 грн 71 коп (17617,01-3300,30) .
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що заявлене в ході розгляду справи в суді першої інстанції клопотання сторони позивача про витребування доказів подано з порушенням строків подання такого клопотання та з порушенням вимог щодо змісту клопотання визначеного ст. 84 ЦПК України, відповідно, у суду не було підстав брати вказані докази до уваги. 
Оскільки, у відповідності до положень частини 1 статті 84 ЦПК України, учасники справи у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.
З матеріалів справи вбачається, що у позовній заяві позивач вказувала про неможливість надання інформації про наявність рахунків відкритих а ім`я відповідача в банківських установах та коштів на них яка містить банківську таємницю, і до відкриття провадження у справі представник позивача заявила клопотання про витребування такої інформації. А тому, судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. ст. 43, 84 ЦПК України на стадії підготовчого провадження вирішено питання про витребування таких доказів.
Приведені в апеляційній скарзі доводи про те, що клопотання про призначення експертизи подано безпосередньо в судовому засіданні представником позивача та не зареєстровано відповідно до вимог Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки вимогами цивільного процесуального законодавства визначено подання заяв з процесуальних питань виключно до суду, при цьому, суддя, який розглядає справу одноособово, діє як суд, а тому у суду в судовому засіданні були відсутні підстави для повернення вказаного клопотання за відсутності на ньому реєстраційної позначки (штампу вхідної кореспонденції). Крім того, слід врахувати, що стороною відповідача не оскаржувалась ухвала суду першої інстанції про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 – 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана його представником ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 11 травня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позовні вимоги задовольнити частково. В порядку поділу майна подружжя:
визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини від 82/1000 частки блоку без номера до складу якого входять десять кімнат з 50 по 59 загальною площею 213.9 кв. м, житловою площею 157,1 кв.м, в тому числі кімната 58 в гуртожитку по АДРЕСА_1 , припинивши право власності ОСОБА_5 на 1/2 частини вказаного майна;
визнати за ОСОБА_1 право власності на: 
- кошти в сумі 1303,56 Євро, які знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_2 , відкритому у АТ «Державний ощадний банк» на ім`я ОСОБА_2 відповідно до договору вкладу №29335222 від 26.12.2016 (РНОКПП НОМЕР_7 ); - кошти в сумі 680,92 доларів США, які знаходяться на вкладному (депозитному) рахунку НОМЕР_3 , відкритому у АТ «Державний ощадний банк» на ім`я ОСОБА_2 відповідно до договору вкладу 34574422 від 11.08.2017 (РНОКПП НОМЕР_7 );
- кошти в сумі 2828,56 доларів США, які знаходяться на рахунку  НОМЕР_6 , відкритому у АТ «Державний експортно-імпортному банку України» на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 ); - кошти в сумі 33702,55 гривень, які знаходяться на рахунку  НОМЕР_1 , відкритому у АТ «Державний експортно-імпортному банку України на ім`я ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_7 );
стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 151062 грн 96 коп.
В решті позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 14316 грн 71 коп судових витрат. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 22 березня 2023 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай