ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2023 року	Львів	Справа № 460/1449/21 пров. № А/857/830/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року про роз`яснення судового рішення у справі №460/1449/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії,-
суддя в 1-й інстанції Комшелюк Т.О.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Рівне,
дата складання повного тексту рішення 29.12.2022,-

                                                  В С Т А Н О В И В :

В провадженні Рівненського окружного адміністративного суду перебувала адміністративна справа №460/1449/21 за позовом ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області (далі – апелянт, відповідач, ГУ ПФ України в Рівненській області) про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі №460/1449/21, зобов`язано, зокрема, Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01 вересня 1980 року по 01 липня 1983 року, що становить 1 рік 5 місяців 0 днів, а також провести останній перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 04 жовтня 2016 року.
28.12.2022 до суду від позивача надійшла заява про роз`яснення судового рішення від 22.06.2021 у справі №460/1449/21. У заяві про роз`яснення судового рішення позивач зазначила, що їй не зрозуміло чи підлягає перерахунку все грошове утримання, визначене ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 04 жовтня 2016 року чи тільки щомісячне грошове утримання за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років. Просила роз`яснити рішення суду в цій частині.
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 29.12.2022 щодо роз`яснення судового рішення роз`яснено ОСОБА_1 , що згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №460/1449/21, перерахунку з 04 жовтня 2016 року відповідно до положень ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає лише щомісячне довічне грошове утримання на посаді судді понад 20 років, яке збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, ГУ ПФ України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, на обґрунтування якої зазначило, що оскаржувана ухвала є безпідставною, а тому підлягає скасуванню.
Апелянт вказав, що предметом спору при розгляді справи не було питання щодо перерахунку грошового утримання, визначеного ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» з 04.10.2016 чи проведення щомісячного грошового утримання за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років.
Суд першої інстанції при винесенні ухвали не врахував приписи ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів». Так, Рівненським окружним адміністративним судом встановлено, що з 04.10.2016 позивачу призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці та ОСОБА_1 отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Відповідач з врахуванням резолютивної частини судового рішення від 22.06.2021 здійснив перерахунок пенсії позивача, рішення виконане та проводяться виплати.
Апелянт просив скасувати ухвалу щодо роз`яснення судового рішення від 29.12.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні вимог заяви у повному обсязі.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції щодо роз`яснення судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі №460/1449/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про зобов`язання вчинити певні дії, позов задоволено повністю, зокрема зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01 вересня 1980 року по 01 липня 1983 року, що становить 1 рік 5 місяців 0 днів, а також провести останній перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 04 жовтня 2016 року.
Вказане судове рішення набрало законної сили відповідно до постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 04.03.2022 та залишене без змін (провадження №А/857/20665/21).
28.12.2022 до Рівненського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із заявою в порядку ст. 254 КАС України, у якій просила роз`яснити судове рішення від 22.06.2021 у справі №460/1449/21 в частині, що стосується зобов`язання провести перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 04.10.2016, а саме: перерахунку з 04.10.2016 відповідно до положень ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає все грошове утримання визначене вказаною статтею, чи тільки щомісячне довічне грошове утримання за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років у розмірі 2 відсотків грошового утримання судді.
Вказану заяву ОСОБА_1 мотивувала, у тому числі тим, що суд першої інстанції в рішенні від 22.06.2021 вказав, що розмір її щомісячного грошового утримання судді у відставці має становити 90% суддівської винагороди, зокрема 80% за стаж роботи на посаді судді впродовж 20 років та 10% - за стаж роботи на посаді судді понад 20 років по 2 відсотки за кожен рік понад 20 років. 
При цьому суд першої інстанції здійснював формулювання наступного змісту: «…Щодо позовної вимоги в частині зобов`язання відповідача провести перерахунок довічного грошового утримання із розрахунку 90 % від заробітної плати судді на відповідній посаді, то суд приймає рішення про інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів, зважаючи на п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України, а саме: зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати ОСОБА_1 до загального стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01 вересня 1980 року по 01 липня 1993 року, що становить 1 рік 5 місяців 0 днів, а також провести останній перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 04 жовтня 2016 року. …».
Восьмий апеляційний адміністративний суд переглядаючи вказане судове рішення в апеляційному порядку вказав, що судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що стаж роботи на посаді судді позивача складає 25 років 0 місяців 2 дні, що суперечить визначеному відповідачем стажу роботи у кількості 23 роки 7 місяців 3 дні. Таким чином, розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивача повинен становити 90% суддівської винагороди, зокрема: 80% - за стаж роботи на посаді судді 20 років та 10% - за стаж роботи на посаді судді понад 20 років (5 років х 2%).
При цьому, як вказав Восьмий апеляційний адміністративний суд, відповідачем безпідставно не враховано позивачу половину строку навчання у Харківському юридичному інституті до стажу судді, що дає право на відставку, та як наслідок обчислено щомісячне довічне утримання судді у відставці в меншому розмірі саме з моменту призначення такого утримання, тобто з 04.10.2016.
За наведених обставин, з метою забезпечення повного захисту порушених прав позивача суд дійшов висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання з 04.10.2016.
Тобто, з позиції заявниці, у судовому порядку підтверджено порушення її права щодо не зарахування належного стажу роботи та отримання в зв`язку з цим меншого довічного грошового утримання, ніж визначено Законом.
Чинна редакція ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає інший розмір грошового утримання судді у відставці (50% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та збільшення на 2 відсотки за роботу понад 20 років на посаді судді) та при трактуванні можливості виконання судового рішення у справі від 22.06.2021 відповідачем з застосуванням її приписів в частині перерахунку її довічного утримання як судді (повного розміру, а не збільшення у зв`язку з невірним визначенням відповідачем стажу роботи на посаді судді), права позивача не лише захищені, а суттєво погіршуються.
Роз`яснюючи рішення від 22.06.2021 відповідно до ухвали від 29.12.2022 суд першої інстанції, у тому числі, вказав, що в мотивувальній частині рішення суду чітко зазначено, що відповідач при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання не дотримався принципів законності, верховенства права та юридичної визначеності, порушуючи чинні норми щодо порядку визначення стажу роботи на посаді судді. Тому, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог про визнання протиправними дій відповідача щодо відмови у зарахуванні до стажу роботи на посаді судді, який враховується при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу в період з 01.09.1980 по 01.07.1983 (1 рік 5 місяців та 0 днів), а також зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до стажу судді спірний період навчання та здійснити перерахунок щомісячного довічного утримання судді у відставці. Щодо строку з якого належить зобов`язати відповідача здійснити позивачу перерахунок довічного утримання, то суд зазначив наступне. Відповідно до пункту 2 Розділу І Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.01.2008 № 3-1, щомісячне довічне утримання призначається з дня, наступного за днем звільнення судді з посади у відставку, якщо звернення за призначенням щомісячного довічного утримання відбулося не пізніше трьох місяців з дня звільнення судді з посади. Пунктом 4 Розділу ІІ вказаного Порядку передбачено, що перерахунок щомісячного довічного утримання проводиться з дня виникнення права на відповідний перерахунок. Як зазначено у рішенні суду, відповідно до постанови Верховної Ради України від 22.09.2016 № 1600-VIII «Про звільнення суддів» позивач була звільнена з посади судді у зв`язку з поданням заяви про відставку та згідно з наказом Гощанського районного суду Рівненської області №12-К від 03.10.2016 виключена зі складу суду. Відповідно до протоколу № 193 від 07.10.2016 щомісячне довічне утримання призначене позивачу з 04.10.2016. При цьому, відповідачем безпідставно не враховано позивачу половину строку навчання у Харківському юридичному інституті до стажу судді, що дає право на відставку, та як наслідок обчислено щомісячне довічне утримання судді у відставці в меншому розмірі саме з моменту призначення такого утримання, тобто з 04.10.2016.
За наведених обставин, з метою забезпечення повного захисту порушених прав позивача суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність зобов`язання відповідача здійснити перерахунок призначеного їй щомісячного довічного грошового утримання з 04.10.2016.
Тому, враховуючи мотивувальну частину рішення суду в її сукупності, перерахунок призначеного позивачу щомісячного довічного грошового утримання з 04.10.2016 стосується не всього грошового утримання, а лише розміру щомісячного довічного грошового утримання на посаді судді понад 20 років, яке збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Судом першої інстанції сформовано кінцевий висновок, що згідно рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22 червня 2021 року у справі №460/1449/21, перерахунку з 04 жовтня 2016 року відповідно до положень ст. 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає лише щомісячне довічне грошове утримання на посаді судді понад 20 років, яке збільшується на два відсотки грошового утримання судді, що і роз`яснено в резолютивній частині ухвали від 29.12.2022.
Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності роз`яснення судового рішення та зазначає таке.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 254 КАС України передбачено порядок роз`яснення судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 254 КАС України, за заявою учасника справи, державного виконавця суд роз`яснює ухвалене ним судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення, шляхом постановлення ухвали.
Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо воно ще не виконано або не закінчився строк, протягом якого судове рішення може бути подане для примусового виконання (ч.2 ст. 254 КАС України).
Роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання. Тобто, це стосується випадків, коли судом недотримані вимоги ясності, визначеності рішення. Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час його виконання.
Зрозумілість судового рішення полягає у логічному, чіткому, переконливому і зрозумілому викладенні змісту рішення. Вимога логічності, зокрема, передбачає, що текст рішення має відображати причинно-наслідкові зв`язки у межах речення чи всього документу. Зокрема, мотивувальна частина рішення має відповідати його резолютивній частині.
Невизначеність судового рішення означає, що таке рішення містить положення, які викликають суперечки щодо його розуміння та під час виконання. Недотримання цих вимог може ускладнити або взагалі унеможливити виконання рішення суду, а тому роз`ясненню підлягає рішення суду у разі, якщо без такого роз`яснення його важко виконати, оскільки високою є ймовірність неправильного виконання внаслідок неясності, як правило, резолютивної частини такого рішення.
Отже, в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення.
Крім того, роз`яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповідь на нові вимоги або на невирішені вимоги, він лише пояснює положення постановленого ним рішенням, які нечітко сформульовані, або є незрозумілими для заінтересованих осіб.
Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду в ухвалі від 27.02.2019 у зразковій справі №806/3265/17.
Як роз`яснив Пленум Вищого адміністративного суду України у постанові №7 від 20.05.2013 «Про судове рішення в адміністративній справі», в ухвалі про роз`яснення судового рішення суд викладає більш повно та зрозуміло ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не змінюючи при цьому суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду (пункт 19).
Тобто, роз`яснення судового рішення є за своєю суттю одним із способів усунення його недоліків, але без виправлення і постановлення додаткового рішення цим же судом.
Конкретного і вичерпного переліку критеріїв для визначення рішення незрозумілим правова норма не містить, а із змісту закону слідує, що їх має навести особа, яка звертається із заявою про роз`яснення судового рішення.
Колегія суддів дослідивши матеріали справи, зміст позову та рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.06.2021, зазначає, що поставлене заявником питання про роз`яснення рішення суду щодо порядку його виконання, а саме чи підлягає перерахунку все грошове утримання чи лише довічне грошове утримання за кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років, безпосередньо не було предметом розгляду адміністративної справи №460/1449/21 і з цього приводу суд першої інстанції не формував висновків.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції вирішуючи позовну вимогу щодо зобов`язання відповідача провести перерахунок довічного грошового утримання із розрахунку 90 % від заробітної плати судді на відповідній посаді, зважаючи на п. 10 ч. 2 ст. 245 КАС України обрав спосіб захисту прав позивача шляхом зобов`язання відповідача зарахувати позивачу до загального стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01 вересня 1980 року по 01 липня 1993 року, що становить 1 рік 5 місяців 0 днів, а також провести останній перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 04 жовтня 2016 року.
У судовому рішенні від 22.06.2021 міститься загальне формулювання про необхідність здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі, визначеному статтею 142 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», починаючи з 04 жовтня 2016 року. 
Здійснення відповідного перерахунку зумовлене саме не зарахуванням до загального стажу роботи на посаді судді, що дає право на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, половину строку навчання у Харківському юридичному інституті з 01 вересня 1980 року по 01 липня 1993 року, що становить 1 рік 5 місяців 0 днів.
Позивач ставлячи вищевказані у заяві про роз`яснення судового рішення запитання до суду, фактично просить внести зміни у існуюче рішення та спонукає суд своїми питаннями надати таку відповідь, яка була б найбільш сприятливою для позивача.
Однак, з позиції суду апеляційної інстанції, резолютивна частина рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 23.06.2021 відповідає заявленим позивачем позовним вимогам. Судом апеляційної інстанції судове рішення залишене без змін. Суть ясна та не двозначна, не встановлено, що таке рішення не може бути виконано, тому розширеного тлумачення шляхом його роз`яснення та винесення процесуального документу з цього приводу не потребує.
Вказане судове рішення набрало законної сили та виконується (законної сили набрало ще у березні 2022, а з заявою ОСОБА_1 звернулася у грудні 2022), про що стверджує відповідач та позивачем у жодний спосіб не заперечувалося. Позивач не висловлювала зауважень щодо його неналежного виконання через його нечіткість, незрозумілість, можливість двозначного тлумачення, тощо.
Отже, суд першої інстанції мав би з`ясовувати наявність факту виконання рішення, про роз`яснення якого звернувся заявник, і у випадку його підтвердження залишити таку заяву без задоволення з огляду на її безпідставність.
Враховуючи, що резолютивна частина рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 22.06.2021 у справі №460/1449/21 не містить жодних суперечливих або невизначених положень, які були б незрозумілими та викликали труднощі під час його виконання, а здійснення роз`яснення судового рішення за вимогою позивача зумовлює зміну змісту судового рішення, у тому числі його резолютивної частини, що є неприпустимим в порядку роз`яснення судового рішення в порядку статті 254 КАС України, колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції при постановленні оскарженої ухвали норм процесуального права.
Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених в ухвалі обставинам справи, тому оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року в адміністративній справі №460/1449/21 - відмовити.

Керуючись ст.ст.243,254, 308,311,312, 315,317,321,322,325,328 КАС України, суд

                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області задовольнити.
Ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року щодо роз`яснення судового рішення в адміністративній справі №460/14496/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинення певних дій скасувати.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 29 грудня 2022 року в адміністративній справі №460/1449/21 відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 28 березня 2023 року