П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
22 березня 2023 року                                                                                             м. Київ
 
Справа № 361/3653/21
Провадження № 22-ц/824/4940/2023
 
Резолютивна частина постанови оголошена 22 березня 2023 року
Повний текст постанови складено  24 березня 2023 року
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
                                               судді-доповідача   Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.
                                   секретаря: Карпенка В.Р.
 
сторони:         позивач          ОСОБА_1 ,
                        відповідач      ОСОБА_2 ,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року, ухваленого у складі судді Василишина В.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також про визнання придбаного нерухомого майна особистою приватною власністю,
В С Т А Н О В И В:
 
У квітні 2021 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також про визнання придбаного нерухомого майна особистою приватною власністю.
Позов мотивовано тим, що з 03 травня 1988 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.
13 жовтня 2016 року під час перебування у шлюбі ними придбана квартира АДРЕСА_1 . У цій квартирі вони разом з донькою, її чоловіком та онуком проживали до 2018 року. 
У грудні 2018 року відповідач ОСОБА_2 зібрав речі та покинув помешкання з підстав того, що у нього з`явилася інша жінка. 
Таким чином, з грудня 2018 року по теперішній час фактично припинені шлюбні відносини між позивачем та відповідачем. 
 
У січні 2020 року відповідач приїхав до квартири, однак через два тижні знову зник. З 2018 року у позивача окремий бюджет та відсутнє спільне господарство з відповідачем. Комунальні послуги оплачує позивачка з донькою. 
За час спільного проживання у шлюбі спільною працею та за спільні кошти ОСОБА_1 разом з ОСОБА_2 у 2016 році придбали квартиру, яка є їхньою спільною сумісною власністю. Відповідач з 1995 року не працює, що підтверджується копією його трудової книжки. 
24 вересня 2020 року ОСОБА_1 самостійно за власні грошові кошти придбала однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 . Вартість квартири - 184 500,00 грн.
ОСОБА_1 просила встановити факт окремого проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з 20 грудня 2018 року по 28 квітня 2021 року у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин та визнати особистою приватною власністю 
ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_2 . 
            Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 23 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Вирішено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено справу до судового розгляду.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 серпня 2021 року розгляд цивільної справи № 361/3653/21 вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження та замінено судове засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Призначено у справі підготовче судове засідання.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 листопада 
2021 року закрито підготовче провадження у справі № 361/3653/21 та призначено справу до розгляду по суті.
ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що спірна квартира була придбана спільно, у тому числі за рахунок грошових коштів, які отримувалися ним за договором позики від 15 вересня 2020 року у ОСОБА_3 у розмірі 100 000,00 грн. Отримані в позику грошові кошти ОСОБА_2 були повернуті позикодавцю, про що свідчить письмова розписка від 15 березня 2021 року. Крім того, у цій квартирі з часу придбання відповідач і проживає. Ним за власні грошові кошти зроблено в квартирі ремонт. Позивачка ОСОБА_1 проживає на території Автономної Республіки Крим у будинку відповідача за адресою: АДРЕСА_3 . Просив у задоволенні позову відмовити. 
Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 
2022 року позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також про визнання придбаного нерухомого майна особистою приватною власністю задоволено.
Встановлено юридичний факт окремого проживання ОСОБА_1 з 
ОСОБА_2 з 20 грудня 2018 року по 28 квітня 2021 року у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Визнано за ОСОБА_1 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 
2 753,00 грн.
 
Рішення суду мотивовано доведеністю факту про те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 проживають окремо з 20 грудня 2018 року по 
28 квітня 2021 року у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також те, що 24 вересня 2020 року позивач ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_2 .
31 грудня 2022 року представник ОСОБА_2 - адвокат Маковій В. В. подав до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що спірна квартир придбана спільно, у тому числі за грошові кошти, що були отримані відповідачем за договором позики від 15 вересня 2020 року, який укладено між ОСОБА_3 (позикодавець) та ОСОБА_2 (позичальник). За пунктом 1.1 договору позики позикодавець передає у власність позичальнику власні грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн для придбання квартири АДРЕСА_2 , а позичальник зобов?язується повернути вказані кошти. Вказаний доказ судом помилково не було взято до уваги. Заявник вказує, що судом було порушено презумпцію спільної сумісної власності подружжя.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 04 січня 2023 року апеляційну скаргу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 10 січня 2023 року клопотання 
ОСОБА_2 про поновлення строку на апеляційне оскарження на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року задоволено та поновлено його.
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також про визнання придбаного нерухомого майна особистою приватною власністю.
Витребувано з Броварського міськрайонного суду Київської області матеріали цивільної справи № 361/3653/21за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також про визнання придбаного нерухомого майна особистою приватною власністю.
24 січня 2023 року матеріали цивільної справи № 361/3653/21за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а також про визнання придбаного нерухомого майна особистою приватною власністю надійшли до Київського апеляційного суду.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2022 року справу призначено до розгляду з викликом учасників справи.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_4 та її представник адвокат Онопрієнко З.В. заперечували проти доводів апеляційної скарги.
Відповідач ОСОБА_2 надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та за відсутності його представника.
 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів дійшла таких висновків.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 03 травня 1988 року, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 08 листопада 2021 року. 
Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24 вересня 2020 року індексний номер 225481285, 
- ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 585094832106). Вартість квартири - 184 500,00 грн.
Спірна квартира набута ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 
24 вересня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А., реєстраційний номер 1895. 
У правочині зазначено, що квартира купується за згодою чоловіка ОСОБА_2 , що міститься в заяві, справжність підпису на якій засвідчується 24 вересня 2020 року за реєстровим № 1894 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. 
Позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .
З повідомлення Відділу реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування «Прозорий офіс» виконавчого комітету Броварської міської ради Броварського району Київської області від 10 червня 2021 року № 06-11/2777 вбачається, що ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 не зареєстрований та в реєстрі Територіальної громади не значиться. 
Відповідно до копії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 
11 квітня 2019 року № 3250-5000107357/7511 ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 . Фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_4 . 
Як вбачається з довідки про доходи від 12 травня 2021 року Пансіонату «Рітм «Трансбуд-2», ОСОБА_1 працює у цьому пансіонаті на посаді заступника директора з посадовим окладом у розмірі 25 000,00 крб. З 01 квітня 2018 року по 01 квітня 2020 року дохід ОСОБА_1 склав - 75 000,00 крб.
ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належить житловий будинок АДРЕСА_3 . 
Відповідачем до відзиву додано копію договору позики від 15 вересня 2020 року. 
Згідно копії договору позики від 15 вересня 2020 року, ОСОБА_3 надав у позику ОСОБА_2 у власність власні грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн для придбання квартири АДРЕСА_2 . Грошові кошти повинні бути повернуті до 15 березня 2021 року. 
Договір позики від 15 вересня 2020 року укладений у простій письмовій формі. 
З копії розписки від 15 березня 2021 року ОСОБА_3 отримав від 
ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 100 000,00 грн відповідно до договору позики 
від 15 вересня 2020 року.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в повній мірі невідповідає.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією Україниправ і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Щодо вимог про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин
За загальним правилом встановлення фактів, які мають юридичне значення, здійснюється в окремому провадженні (глава 6 розділу IV ЦПК України). Перелік таких фактів зазначений у статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним.
Фактами, що мають юридичне значення, законодавець визначає факти, від яких безпосередньо залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У цій справі заявлені вимоги позовного характеру, у яких ОСОБА_1 виокремила як самостійні вимоги - встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Предмет доказування визначається як сукупність юридичних фактів матеріально-правового характеру, тобто фактів, з якими закон пов`язує виникнення, зміну й припинення правовідносин між сторонами та на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідний склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Отже, юридичні факти, що входять до предмета доказування у справі, не є фактами, що мають юридичне значення та не підлягають окремому встановленню за правилами встановлення таких фактів в порядку окремого провадження.
Встановлення фактів окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин за змістом СК України не є фактами, що мають юридичне значення, які підлягають окремому встановленню у судовому порядку.
Вимоги про визнання спірного майна особистою приватною власністю позивач обґрунтовує положеннями частини шостої статті 57 СК України, відповідно до яких суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
За змістом указаної норми, предмета та правил доказування обов`язком позивача, крім іншого, є доведення того, що майно було набуте не за спільні кошти подружжя у період окремого проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Встановивши такі обставини, суд може визнати спірне майно особистою приватною власністю.
Водночас за вказаних обставин відсутні підстави для задоволення як окремих вимог про встановлення фактів окремого проживання та фактичного припинення шлюбних відносин.
Такий висновок зроблено Верховним Судом у постанові від 25 листопада 2020 року у справі № № 127/15091/18 (провадження № 61-9876св20).
Отже, встановивши такі факти у порядку задоволення самостійних позовних вимог, суд першої інстанції порушив норми процесуального права, у зв?язку із чим рішення Броварського районного суду Київської області від 21 листопада 2022 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин підлягає скасування з ухваленням у справі в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.
Щодо вирішення вимог про визнання придбаного нерухомого майна особистою приватною власністю, набутого за час окремого проживання
 
Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.
Згідно зі статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Презумпція спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року № 6-843цс17 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).
Частиною першою статті 57 СК України встановлено перелік майна, яке є особистою приватною власністю дружини, чоловіка: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.
Відповідно до частини шостої статті 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
За положеннями зазначених норм при вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.
Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.
Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Встановлено, що право власності на квартиру  АДРЕСА_2 ОСОБА_1 набула на підставі договору купівлі-продажу від 24 вересня 2020 року. 
 
Зазначене майно було придбане в період, коли сторони офіційно перебували у зареєстрованому шлюбі.
У правочині зазначено, що квартира купується за згодою чоловіка ОСОБА_2 , що міститься в заяві, справжність підпису на якій засвідчується 24 вересня 2020 року за реєстровим № 1894 приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області Лисогором О.А. 
Як убачається з матеріалів справи, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 08 листопада 2021 року.
За змістом  ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Згідно ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Як вбачається з довідки про доходи від 12 травня 2021 року Пансіонату «Рітм «Трансбуд-2», ОСОБА_1 працює у цьому пансіонаті на посаді заступника директора з посадовим окладом у розмірі 25 000,00 крб. З 01 квітня 2018 року по 01 квітня 2020 року дохід ОСОБА_1 склав - 75 000,00 крб. Наведене не може свідчити про достатність особистих коштів ОСОБА_1 для придбання спірної квартири, варстість якої відповідно до договору купівлі-продажу складає 184500 грн..
Натомість, матеріали справи містять копію договору позики від 15 вересня 2020 року, за умовами якого ОСОБА_3 надав у позику ОСОБА_2 у власність власні грошові кошти в розмірі 100 000,00 грн для придбання квартири АДРЕСА_2 .
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи(частина друга статті 376 ЦПК України).
Ураховуючи наведене, Київський апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року та ухвалення в справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 травня 2020 року в справі № 530/1731/16-ц (провадження № 61-39028св18) зроблено висновок, що: «у разі, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Разом із тим, у випадку, якщо судом касаційної інстанції скасовано судові рішення з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, то розподіл суми судових витрат здійснюється тим судом, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду справи, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат».
Тому, з урахуванням висновку щодо суті апеляційної скарги, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції та розглядом справи у суду першої інстанції, здійснюється тим судом, який ухвалює (ухвалив) остаточне рішення у справі, керуючись загальними правилами розподілу судових витрат.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у позові, судові витрати понесені ОСОБА_2 в розмірі 4125,00 грн за подання апеляційної скарги слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .
Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 21 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2   4125,00 грн судових витрат, понесених у зв?язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:                                                    А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                  О.І. Шкоріна