УХВАЛА
13 лютого 2023 року
м. Київ
справа № 369/14209/19
провадження № 51-813ск23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого             ОСОБА_1 , 
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Київського апеляційного суду від 23 січня 2023 року щодо нього, 
встановив:
Засуджений ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою на указане вище судове рішення щодо нього.
Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) у касаційній скарзі зазначаються вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. При цьому такі вимоги повинні відповідати, серед іншого, положенням ст. 436 цього Кодексу.
Статтею 436 КПК визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. Відповідно до її змісту, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення. 
Засуджений в касаційній скарзі, посилаючись на приписи п. 4 ч. 1 ст. 436 КПК, просить суд вирок Київського апеляційного суду від 23 січня 2023 року скасувати, а вирок 
Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 серпня 2022 року залишити в силі, що суперечить повноваженням суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги. 
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК в касаційній скарзі має бути наведено обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи  необґрунтованість судового рішення.
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК). 
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення, які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи в обґрунтування кожної позиції.
При цьому за приписами ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Зі змісту касаційної скарги засудженого вбачається, що він просить скасувати оскаржене судове рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 438 КПК, а також зазначає про неправильне застосування Київським апеляційним судом норм матеріального та процесуального закону, однак обґрунтування таким вимогам, з огляду на приписи статей 412 - 414 КПК, не наводить.
Положення п. 3 ч. 1 ст. 438 КПК застосовуються із урахуванням приписів ст. 414 цього Кодексу, яка передбачає, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, де термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру, що вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке би мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Проте в касаційній скарзі відсутні доводи щодо обґрунтування явної невідповідності призначеного апеляційним судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, враховуючи, що покарання засудженому призначене у виді позбавлення волі на строк, який наближений до мінімального, визначеного санкцією інкримінованої статті.
Також засуджений стверджує про відсутність у вироку Київського апеляційного суду правової оцінки фактичним обставинам кримінального провадження, однак не обґрунтовує яких норм КПК недотримався цей суд в контексті приписів статей 404, 405 КПК, з огляду на те, що предметом перегляду апеляційного суду було лише питання щодо невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, а також неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині застосування до засудженого приписів ст. 75 Кримінального кодексу України. 
Виправлення засудженого є таким впливом покарання на його свідомість, за допомогою якого усуваються ті його негативні риси, що призвели до вчинення кримінального правопорушення та виявляється у внесенні коректив у його соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального. Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за приписами ст. 75 КК приймається з урахуванням можливості досягнення мети покарання в контексті положень ст. 50 КК.
Натомість у касаційній скарзі відсутнє будь-яке обґрунтування правомірності застосування судом першої інстанції приписів ст. 75 КК з посиланням на докази та матеріали кримінального провадження, які би свідчили про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування покарання.
Відповідно до ст. 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу було подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки скарги 
і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів із дня отримання ухвали особою, котра подала касаційну скаргу.
Врахувавши вищенаведене, керуючись положеннями ст. 429 КПК, з огляду на те, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК, колегія суддів дійшла висновку, що скаргу необхідно залишити без руху і надати строк на усунення недоліків.
Недоліки касаційної скарги, пов`язані з її змістом, можуть бути усунуті шляхом подання нової касаційної скарги.
Що стосується клопотання засудженого про зупинення виконання вироку Київського апеляційного суду від 23 січня 2023 року, то колегія суддів звертає увагу касатора, що згідно з приписами п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК, суддя-доповідач вирішує таке клопотання тільки після відкриття касаційного провадження. 
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишити без руху та встановити строк для усунення зазначених в ухвалі недоліків касаційної скарги - п`ятнадцять днів із дня її отримання.
Роз`яснити, що касаційна скарга повертається в разі, якщо особа в установлений строк не усунула недоліків касаційної скарги, залишеної без руху.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                         ОСОБА_2                                           ОСОБА_3