ПОСТАНОВА

      ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
22 лютого 2023 року                                                                                              м. Київ
 
Справа № 755/8315/22
 
Провадження № 22-ц/824/4619/2023
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
                                   судді-доповідача Стрижеуса А.М., 
                                   суддів: Поливач Л.Д., Шкоріної О.І.,
                                   
учасники справи:            позивач               Акціонерне товариство комерційний банк                                      «ПриватБанк»,
відповідач          ОСОБА_1 ,
            
розглянувши в порядку письмового провадженнями за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
 
У вересні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду із позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 звернулась до банку з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву без номеру від 11 грудня 2007 року, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Тарифами, Правилами та Умовами надання банківських послуг, які викладені на банківському сайті, складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.
Банк свої зобов`язання виконав. 
В порушення умов договору відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконала, у зв?язку із чим станом на 14 червня 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 23 203,12 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 
18 619,24 грн та заборгованості за простроченими відсотками - 4 583,88 грн.
 
З урахуванням наведеного АТ КБ «ПриватБанк» просило суд стягнути з 
ОСОБА_1 23 203,12 грн заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за позовною заявою АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін).
            Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором (без номеру) від 11 грудня 2007 року у сумі 
18 619,24 грн та судовий збір у сумі 1 990,75 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги, та стягуючи з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 18 619,24 грн - тіло кредиту, суд першої інстанції виходив із доведеності заявлених позовних вимог в цій частині.
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 4 583,88 грн - заборгованість за простроченими відсотками, які нараховані відповідно до Витягу з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку, суд першої інстанції застосував правову позицію, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, та вказав, що у зв?язку з відсутністю на них підпису відповідача, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі заборгованості за простроченими відсотками. 
У Анкеті-заяві позичальника процентна ставка, розмір пені, штрафи не вказано.
            20 грудня 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подало до Київського апеляційного суду  апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, просить скасувати заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва 
від 21 листопада 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку.
            Апеляційна скарга мотивована тим, що розмір процентної ставки сторонами було узгоджено в заяві від 11 грудня 2007 року, де в розділі 6 зазначено, що розмір базової процентної ставки складає 3 % на місяць (36 % на рік). Відповідачем не спростовано факт укладення кредитного договору.
            Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 26 грудня 2022 року справу передано судді-доповідачу.
            Ухвалою Київського апеляційного суду від 30 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Витребувано з Дніпровського районного суду міста Києва матеріали цивільної справи № 755/8315/22 за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
18 січня 2023 року матеріали цивільної справи № 755/8315/22 надійшли до Київського апеляційного суду.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 06 лютого 2023 року справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження, оскільки ціна позову у даній справі становить 23 203,12 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 100 = 248 100,00 грн). 
А за правилами частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
            Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Порядок розгляду справи судом апеляційної інстанції встановлено статтею 368 ЦПК України, частина перша якої встановлює, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Ураховуючи те, що справа в силу своїх властивостей є малозначною, розгляд справи Київським апеляційним судом здійснюється в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Частинами першою-третьою статті 367 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Заочне рішення Дніпровського апеляційного суду від 21 листопада 2022 року оскаржується в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 4 583,88 грн.
У іншій частині заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва 
від 21 листопада 2022 року не оскаржується, а тому відповідно до правил частини першої статті 367 ЦПК України в апеляційному порядку не перевіряється.
            Встановлено, що 11 грудня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та 
ОСОБА_1 укладено анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанк № б/н.
            У анкеті-заяві від 11 грудня 2007 року сторонами узгоджено кредитний ліміт у сумі 1 000,00 грн та базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору у розмірі 3 % річних із розрахунку 360 днів.
Своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.
19 листопада 2007 року відповідачем отримано банківську карту, з терміном дії 
до 11/11.
12 грудня 2011 року відповідачем отримано банківську картку з терміном дії 
до 07/15.
11 вересня 2014 року відповідачем отримано банківську карту з терміном дії 
до 06/18.
30 березня 2017 року відповідачем отримано банківську карту з терміном дії 
до 03/21.
13 липня 2018 року відповідачем отримано банківську карту з терміном дії 
до 03/21. 
11 грудня 2007 року встановлено кредитний ліміт у розмірі 1 000,00 грн.
18 грудня 2019 року збільшено кредитний ліміт до 21 000,00 грн.
13 січня 2021 року кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн. 
ОСОБА_1 свої зобов`язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконувала, унаслідок чого за розрахунком банку станом на 
14 червня 2022 року утворилась заборгованість в розмірі 23 203,12 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом - 18 619,24 грн та заборгованості за простроченими відсотками - 4 583,88 грн.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з 
ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 
4 583,88 грн, суд першої інстанції застосував правову позицію, викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц, та вказав, що у зв?язку з відсутністю на них підпису відповідача, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами. У Анкеті-заяві позичальника процентна ставка, розмір пені, штрафи не вказано.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав позичальник у борг), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 4 583,88 грн.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на умови анкети-заяви від 11 грудня 2007 року за умовами якої, сторонами узгоджено базову відсоткову ставку за кредитним лімітом на момент підписання договору у розмірі 3 % річних із розрахунку 360 днів.
Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).
Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.
Оскільки позивачем надано належні та допустимі докази, які підтверджують факт обумовлення між сторонами кредитного договору відсоткової ставки за кредитним договором б/н від 11 грудня 2007 року, Київський апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 4 583,88 грн.
Згідно з пунктом 2 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частин першої та другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зважаючи на те, що у справі судом першої інстанції допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, заочне рішення Дніпровського районного суду від 21листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками підлягає скасуванню з ухваленням у справі в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.
Згідно з підпунктом б), в) пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про скасування заочного рішення Дніпровського районного суду від 21 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за простроченими відсотками та ухвалення у справі в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині, судові витрати понесені АТ КБ «ПриватБанк» за подання позову у розмірі 490,25 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 735,37 грн, а всього 1 225,62 грн слід стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк».
Однак, як вбачається з платіжного доручення від 19 грудня 2022 року 
№ PROM9BU1B0, АТ КБ «ПриватБанк» за подання апеляційної скарги було сплачено у сумі 3 721,50 грн, тобто в більшому розмірі ніж встановлено законом.
У зв?язку із наведеним, Київський апеляційний суд роз?яснює, що АТ КБ «ПриватБанк» не позбавлений можливості звернутись до суду в порядку пункту 1 частини першої, частини другої статті 7 Закону України «Про судовий збір» із клопотання про повернення переплаченої суми судового збору.
Керуючись ст.ст. 136, 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 390 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 4 583,88 грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Код ЄДРПОУ 14360570) 4 583,88 грн заборгованості за простроченими відсотками.
Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (Код ЄДРПОУ 14360570) 1 225,62 грн судових витрат, понесених у зв?язу з поданням позову та переглядом справи судом апеляційної інстанції.
Постанова Київського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня вручення такого судового рішення лише з підстав, передбачених підпунктами а), б), в), г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                     А.М. Стрижеус
                
Судді:                                                                        Л.Д. Поливач
 
                                                                                  О.І. Шкоріна