Справа № 347/1392/22 
Провадження № 22-ц/4808/314/23
Головуючий у 1 інстанції ГОРДІЙ В. І. 
Суддя-доповідач Мальцева 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді  Мальцевої Є.Є.,
суддів:                 Баркова В.М., Девляшевського В.А., 
секретар      Шандалович В.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу директора Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області Уляни Матичук на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Розтоківського ліцею Кутської селищної ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Зазначила, що з 16.06.2022 по 09.07.2022 року вона перебувала у черговій відпустці. Після виходу з відпустки, вона дізналась про зміни в законодавстві щодо надання відпустки у військовий час і подала в.о.директора ліцею 29.07.2022 року заяву про надання їй відпустки строком 32 календарні дні. Одразу відповіді з приводу цієї заяви вона не отримала. Після цього, її повідомили, що наказом в.о. директора Розтоківського ліцею Кутської селищної ради від 08.08.2022 року за №54-к, її звільнено з роботи з посади вчителя історії Розтоківського ліцею, достроково розірвавши строковий трудовий договір (контракт), за п.3 ст.40 КЗпПУ, за систематичне невиконання без поважних причин обов?язків, покладених на неї внутрішнім трудовим розпорядком Розтоківського ліцею (як такої, до якої застосовувалися раніше заходи дисциплінарного стягнення). З наказом про звільнення вона ознайомилась 10.08.2022 року. Даний наказ вважає незаконним і таким, що грубо порушує її трудові права, постановлений не вповноваженою на те особою та відсутністю законних підстав на звільнення. Вважає, що незважаючи на її бездоганну роботу вчителя історії з 22.08.1983 року по даний час, укладення 3-х річного строкового трудового договору (контракту) в 2021 році, як з працівником пенсійного віку, успішно пройденою атестацією в 2022 році з отриманням кваліфікації учитель вищої категорії та звання «учитель-методист», позитивної характеристики її професійної діяльності та примірної поведінки, її звільнено з роботи, без посилання на конкретну причину такого звільнення. Спочатку їй було приписано вчинення булінгу, за зауваження на поведінку учениці 9-го класу, де вона була класним керівником. За це її позбавили класного керівництва та оголошено догану. Пізніше, під завершення навчального року, було створено робочу моніторингову групу щодо прискіпливого вивчення ведення нею уроків історії. Створення такої групи завершилося оголошенням їй чергової догани. Обидва ці дисциплінарні стягнення вона оскаржила до суду, так як вважала їх незаконними, і справи по них в процесі судового розгляду. На час подання до суду позову з нею не проведено розрахунку та не видано трудову книжку. Вирішити спір в позасудовому порядку також неможливо в зв`язку з блокуванням роботи КТС виконувачем обов`язків директора ліцею. Вважає, що до неї було застосовано два дисциплінарні стягнення за одне порушення, а при її звільнені з роботи порушено норми законодавства. Просить скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі та стягнути заробітну плату.

Рішенням Косівського районного суду від 01 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволений. 
Вирішено скасувати наказ в.о. директора Розтоківського ліцею Кутської селищної ради №54-к від 08.08.2022 року про звільнення ОСОБА_1 та поновити її на посаді вчителя історії Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Івано-Франківської області.
Стягнуто з Розтоківського ліцею Кутської селищної ради на користь ОСОБА_1 належні їй до оплати кошти.
Стягнуто з Розтоківського ліцею Кутської селищної ради на користь ОСОБА_1 10000 грн. судових витрат за надання правничої допомоги.
Стягнуто з Розтоківського ліцею Кутської селищної ради – 1984,80 грн.судового збору в дохід держави. 
В частині поновлення на роботі рішення допущено до негайного виконання. 

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу. Просить рішення скасувати, в позові відмовити. 
Вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи. 
Так, судом не враховані докази на спростування позовних вимог, надані відповідачем.
Суд не дослідив належним чином письмові докази стосовно дотримання відповідачем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, хоча є докази, які свідчать про те, що сама ОСОБА_1 достеменно знала про наказ від 16.05.2022 року, суд не надав уваги показанням свідка ОСОБА_2 , тому не встановив, що до позивача застосовані були два самостійні, незалежні один від одного види стягнень за різні проступки. 
Факт оскарження в іншому судовому провадженні наказу про догану не свідчить про незаконність оскарженого наказу, він не скасований, рішення про це немає.
Судом зроблені невірні висновки щодо значення моніторингу у професійній діяльності позивача. Використовувати дані моніторингу при оцінці професійної діяльності працівників є правом роботодавця, і це допомагає виявляти порушення. 
Неправомірність звільнення позивача під час відпустки також не підтверджується фактичним обставинами справи. 
Вважає, що при звільненні ліцей встановив усі складові за п.3 ст.40 КЗпП України, дотримався порядку, визначеному нормами 147-149 КЗпП України. 
Таким чином суд неповно і неправильно встановив обставини справи, що потягнуло за собою неправильне і незаконне рішення про скасування наказу про звільнення і поновлення на роботі. 
Крім того, суд порушив вимоги статті 137 ЦПК України при вирішенні питання про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки позивачем та її представником не долучено договору про надання правової допомоги, актів виконаних робіт, письмового підтвердження оплати таких робіт, що не дає підстав для стягнення з відповідача суми 10000 грн. 

Представник позивача надав відзив на апеляційну скаргу, в якій зазначив, що вимоги скарги є безпідставними, необґрунтованими. Суд правильно виходив з того, що позивач один раз притягувалася до дисциплінарної відповідальності, оскільки інший наказ є предметом позову в суді, який на даний час не вирішений. 
Судом правомірно було вирішено про незаконність дій відповідача і поновлено позивача на роботі. 

Заслухавши суддю-доповідача, представників Розтоківського ліцею Кутської селищної ради – директора ліцею Матичук Уляну, завідувача сектору управління персоналом та юридичного забезпечення апарату Кутської селищної ради Голобуцьку К.В., яку підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Лазоришина І.І., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що до позивача було застосовано два дисциплінарні стягнення за одне порушення, що позивач позитивно характеризувалася в професійному плані, і не могла раптово через два місяці після атестації погіршити якість викладання предмету, тому звільнення проведено незаконно, і позов про поновлення її на займаній до цього посаді з виплатою втраченого заробітку підлягає задоволенню. 

Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Під час ухвалення рішення, згідно зі ст.264 ЦПК України, суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими ґрунтувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розділити між сторонами судові витрати та інше.
Проте рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.
Судом встановлено, позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем. Вказаний факт підтверджується копією заяви від 22.06.2020 року, з якої видно, що позивачка ОСОБА_1 , погодилася на продовження із нею трудових відносин на умовах строкового трудового договору (зворот а.с.117); копією наказу директора Розтоківського ліцею від 24.06.2020 року «Про продовження трудових відносин з педагогічними працівниками, яким виплачується пенсія за віком» (а.с.116) та копією наказу директора Розтоківського ліцею від 28.05.2021 року «Про продовження строкового трудового договору з ОСОБА_1 » (а.с.117). Згідно з наказами з позивачем було продовжено трудові відносини спочатку на один рік (з 01.07.2020 року по 30.06.2021 року), а пізніше на три роки (з 01.07.2021 року по 30.06.2024 року). 
Наказом в.о. директора Розтоківського ліцею Кутської селищної ради №54-к від 08.08.2022 року ОСОБА_2 «Про звільнення ОСОБА_3 » (а.с.4) позивача звільнено з посади вчителя історії Розтоківського ліцею Кутської селищної ради 09 серпня 2022 року у зв`язку з достроковим розірванням строкового трудового договору на підставі п.3 ст.40 КЗпП України, за систематичне невиконання без поважних причин обов?язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку Розтоківського ліцею (як такої, до якої застосовувались раніше заходи дисциплінарного стягнення).

Вважаючи звільнення незаконним та здійсненим з порушенням матеріальних та процесуальних норм, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом своїх трудових прав, оскільки її було звільнено з роботи з посади вчителя історії Розтоківського ліцею Кутської селищної ради з ініціативи роботодавця, а саме, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України.

В позові ОСОБА_4 вказувала, що наказ про звільнення виданий неповноважною особою, і що її було звільнено у період відпустки, але суд першої інстанції базував висновки про обґрунтованість позову з інших підстав: перевіряв доводи про порушення процедури звільнення у зв`язку із притягненням двічі за одне порушення правил трудового внутрішнього розпорядку, і позивач рішення не оскаржує, тому ці обставини апеляційним судом не перевіряються. 

Порядок звільнення працівників та розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця передбачено статтею 40 КЗпП України.
Зокрема, п.3 ст.40 КЗпП України (на підставі якого звільнено позивача)  передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані роботодавцем лише у випадках, в тому числі, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

З тексту оспореного наказу від 08.08.2022 року про звільнення вбачається, що підставами звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпП України є наказ по ліцею №22-т від 13.01.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 », наказ №6-т від 03.06.2022 року «Про оголошення догани ОСОБА_1 », рішення педагогічної ради від 15.06.2022 року, протокол №14, пояснення ОСОБА_1 від 16.06.2022 року, згода ПК ліцею на звільнення від 05.08.2022 року (а.с.45). 

Отже, суд першої інстанції вказав, що дійсно, звільненню з роботи позивача ОСОБА_1 передувало оголошення їй двох доган, а саме: 13.01.2022 року за порушення трудової дисципліни, Правил внутрішнього трудового розпорядку і недотримання Положення про класного керівника (а.с.49) і догана від 03.06.2022 року за порушення трудової дисципліни (а.с.56). 

Проте, суд прийшов до висновків, що до позивача були застосовані два дисциплінарних стягнення за один проступок: а саме догана 03.06.2022 року та звільнення 08.08.2022 року. 

Разом з тим, зі справи вбачається, що підставою для винесення наказу від 03.06.2022 року про оголошення догани став акт від 26.05.2022 року про ненадання членам моніторингової групи можливості приєднатися до онлайн-уроку. 
Наказом в.о.директора Розтоківського ліцею за №51 від 03.05.2022 року створено робочу моніторингову групу щодо розробки Положення про Порядок проведення внутрішнього моніторингу якості освіти у ліцеї (а.с.71). 
Після цього згідно з наказом в.о.директора Розтоківського ліцею за №52 від 16 травня 2022 року «Про створення робочої моніторингової групи» у навчальному закладі було створено робочу групу для проведення внутрішніх моніторингових досліджень та проінформовано вчителя ОСОБА_1 щодо проведення внутрішнього моніторингу якості освіти з історії (а.с.77). 
27.05.2022 був складений акт про те, що позивач 16.05.2022 року ознайомлена із наказом про створення групи для проведення внутрішніх моніторингових досліджень. 
Актом від 03.06.2022 року зафіксовано, що позивач відмовилася від ознайомлення і підпису на наказі №6-т про оголошення догани від 03.06.2022 року. 
Свідок ОСОБА_2 , яка з 17.01.2022 року по 30.08.2022 року виконувала обов`язки директора Розтоківського ліцею, в суді першої інстанції пояснила, що догана позивачу 03 червня 2022 року була оголошена за чинення нею перешкод у здійсненні моніторингового дослідження робочою групою. А звільнено позивача з посади вчителя історії було уже за результатами моніторингу дослідження та за наявністю двох доган.
Суд виходив з того, що ОСОБА_1 ознайомилася із наказом від 16.05.2022 року про створення моніторингової групи тільки 27.05.2022 року, як сама зазначила в акті – отже, 26.05.2022 року не порушувала трудову дисципліну тим, що не допустила до моніторингу свого уроку членів робочої групи (а.с.77). 
Між тим, такі обставини спростовуються актом від 27.05.2022 року, в якому було встановлено, що про створення групи моніторингу уроків позивач була ознайомлена ще 16.05.2022 року. Це також підтверджується протоколом педагогічної ради від 16.05.2022 року. Але суд не прийняв до уваги ці обставини, які у сукупності спростовують позицію позивача про те, що вона не знала про необхідність допуску групи моніторингу до її уроків з 16 травня 2022 року. Суд вважав, що про акт про відмову ОСОБА_1 з ознайомленням наказу від 16.05.2022 року про призначення моніторингу повинен був би складений 16.05.2022 року, а не 27.05.2022 року, і не врахував, що ОСОБА_1 була присутня на педагогічній раді 16.05.2022 року (а.с.216), де вирішено було таке питання, була обізнана про моніторинг її уроків, а необхідність фіксування факту її обізнаності про майбутній моніторинг її занять постала тільки після того, як вона 26.05.2022 року не допустила членів моніторингової групи до участі в уроці. Тому такий акт був складений тільки 27.05.2022 року, що не нівелює його значення. 

Результати проведеного моніторингу викладені в Довідці моніторингового дослідження стану викладання історії в Розтоківському ліцеї від 15 червня 2022 року, за результатами якого рекомендовано вважати стан викладання історії на незадовільному рівні, з приводу чого вчительці ОСОБА_1 надано відповідні рекомендації (а.с.78-88). Позивач ознайомилася з вказаною довідкою того ж дня, 15 червня 2022 року, під підпис, зазначивши, що з її змістом не згодна.
Висновки суду першої інстанції за результатом дослідження Положення про Порядок проведення внутрішнього моніторингу є помилковими. Так, суд прийшов до висновку, що у розділі VI «Результати моніторингу» передбачено розробку рекомендацій та прийняття управлінських рішень щодо планування та корекції роботи, про що пишеться наказ по закладу освіти - тому у разі виявлення негативних результатів у роботі вчителя, складається відповідний висновок (довідка, тощо) з метою усунення виявлених порушень та недопущення їх у майбутньому, дисциплінарного стягнення за це вказаним Положенням не передбачено. І такі обставини на думку суду також свідчать про незаконність звільнення позивача. 
Разом з тим, зі справи вбачається, що при вирішенні питання про відповідність роботи позивача вимогам до викладання предмету моніторинг був лише інструментом перевірки роботи, а не підставою для звільнення. В Положенні про моніторинг передбачено, що за результатами моніторингу як раз і приймаються управлінські рішення щодо корекції роботи. Сам по собі моніторинг як спосіб перевірки роботи викладача не заборонений законом, встановлювати його є правом роботодавця, не тягне за собою будь-яких адміністративних або дисциплінарних заходів стосовно працівника. Підставою для звільнення стало рішення директора та педагогічної ради від 15.06.2022 року. 
Наказом в.о.директора ліцею за №74 від 17.06.2022 року «Про затвердження рішення педагогічної ради від 15.06.2022 протокол №14» було затверджено рішення педагогічної ради про моніторинг стану викладання історії в ліцеї та визнано роботу вчителя ОСОБА_1 незадовільною (а.с.91 -101).
З 16 червня 2022 року до 09 липня 2022 року ОСОБА_1 перебувала у черговій щорічній основній відпустці, що не заперечили сторони в судовому засіданні та підтверджується копіями заяв ОСОБА_1 від 03.06.2022 (а.с.118, 119) та копією наказу №8-т від 06.06.2022 року (а.с.120). У наданні позивачу відпустки терміном 32 календарних дні з 30.07.2022 по 30.08.2022 було відмовлено на підставі ч.1 ст.12 ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин від 01.07.2022, що підтверджується копією заяви ОСОБА_1 від 29.07.2022 року із резолюцією на ній в.о.директора ліцею від 02.08.2022року (зворот а.с.119).

Суд розцінив обставини справи таким чином, що факт моніторингового дослідження став ключовим у питанні перебування позивача на посаді вчителя історії в закладі освіти, і до ОСОБА_1 було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи (а.с.27). Однак, через перебування позивачки з 16.06.2022 по 09.07.2022 у відпустці, за вчинений проступок її було звільнено з роботи під час простою закладу, а саме 08.08.2022 року, тобто у місячний строк з дня його виявлення, що передбачено трудовим законодавством (ст.148 КЗпП України).
Тому суд прийшов до висновку, що як у випадку оголошення догани наказом від 03.06.2022 року, так і у випадку звільнення наказом від 08.08.2022 року, підставою фактично є одне і те саме порушення, пов`язане із моніторингом дослідження стану викладання позивачем історії в Розтоківському ліцеї. 
Крім того, суд зауважив, що на час звільнення позивача з роботи нею було оскаржено до суду накази про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення їй доган, і рішення суду з цього приводу не прийнято. 

Колегія суддів, перевіривши справу, вважає, що висновки суду вочевидь суперечать встановленим обставинам, спростовуються письмовими доказами, що є справі. 

Так, з наведеного вбачається, що позивач була притягнута до дисциплінарної відповідальності 13.02.2022 року у вигляді догани, 03.06.2022 року – знов догана, і 08.08.2022 року послідувало звільнення. 
При цьому матеріалами справи достатньо підтверджено, що підстави дисциплінарних стягнень 03.06.2022 року і 08.08.2022 року є різними: відмова позивача у допущенні членів моніторингової групи до перевірки її уроку, і результати фактично проведеного моніторингу її роботи, викладені в рішенні педагогічної ради. 
Думка суду з того приводу, що накази про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді оголошення їй доган є предметом судового спору, рішення суду з цього приводу не прийнято, і тому їх неможливо розцінювати як докази у даній справі, не ґрунтується на законі, є помилковою, яка призвела суд до неправильних висновків. Напроти, сам по собі факт оскарження наказу роботодавця в судовому порядку не скасовує його чинності, оскільки ані статтею 150 КЗпП України, ані іншими нормами закону це не передбачено, і не дає підстав виключати наказ з кола юридичних фактів, необхідних як доказів для вирішення даного спору, поки судом в іншій справі не буде встановлено незаконність наказів. 

Положеннями статті 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.
Застосування дисциплінарних стягнень повинно здійснюватись в передбаченому ст.149 КЗпП України порядку. Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Доведеність факту порушення працівником трудової дисципліни лежить на роботодавцеві, і зі справи вбачається, що в суді такі факти знайшли своє підтвердження. 

Якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. (ч.1 ст.151 КЗпП України) 
Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності може бути розірваний роботодавцем у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення (п.3 ч.1 ст.40 КЗпП України). 
Аналіз вказаних норм підводить до висновку, що систематичне невиконання трудових обов`язків – це неодноразове здійснення працівником цих вчинків (два чи більше разів здійснення працівником винного невиконання чи неналежного виконання обов`язків після того, як до нього уже застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення за вчинення таких дій раніше).
Звільнення з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП України допускається тільки у тому випадку, якщо з моменту виявлення проступку пройшло не більше місяця (не враховуючи часу, коли працівник не працював у зв`язку з хворобою або перебуванням у відпустці), а з моменту його вчинення – не більше шести місяців.
Отже, до позивача протягом року були двічі застосовані дисциплінарні стягнення у вигляді доган, і наступним було звільнення. 

Тому висновок суду про незаконність звільнення позивача суперечить обставинам справи. 

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Виходячи зі змісту заявлених позовних вимог та положень пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України до юридичних фактів, які підлягали встановленню судом відповідно до вимог статті 264 ЦПК України при вирішенні спору про законність звільнення позивача з цих підстав, є: чи мав місце дисциплінарний проступок (вина, протиправна поведінка), який став безпосередньо підставою для звільнення працівника; чи передувала його звільненню система порушень, за які до нього з додержанням вимог статей 147-149 КЗпП України були застосовані дисциплінарні стягнення.
З урахуванням положень статті 147 КЗпП України звільнення з передбачених пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підстав є заходом стягнення, що застосовується до працівника за порушення ним трудової дисципліни.
Працівник може бути звільнений з роботи на підставі пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України, якщо після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення, яке не втратило юридичної сили за давністю і не зняте достроково (стаття 151 КЗпП України), він знову вчинив проступок на роботі. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минуло не більше одного року.
Статтею 148 КЗпП України передбачено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.
Відповідно до статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.
Виходячи зі змісту наказу від 08 серпня 2022 року № 54-к, підставою для звільнення ОСОБА_1 стала сукупність систематичних порушень позивачем посадових обов`язків, за вчинення яких їй згідно з наказами від 13.01.2022 року, 03.06.2022 року оголошені догани, після чого позивач знов порушила правила внутрішнього трудового розпорядку. В наказі від 08.08.2022 року про звільнення позивача зазначений зміст порушення трудової дисципліни, відображені попередні порушення трудової дисципліни, вказані підстави застосування звільнення як виду стягнення за систематичне невиконання обов`язків, покладених на позивача трудовим договором (а.с.45). 
Факт систематичного невиконання позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на неї правилами внутрішнього трудового розпорядку, відповідачем достатньо і належно доведений, зі свого боку наданими суду доказами ОСОБА_1 такі обставини не спростувала. 
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що відповідачем було дотримано положення ч.1 п.3 ст.40, ст.147-149 КЗпП України щодо звільнення позивача, і підстав для поновлення її на роботі немає. 
Також колегія суддів не погоджується із твердженнями позивача про те, що застосовані до неї заходи дисциплінарного стягнення у виді звільнення з роботи є надмірними, оскільки роботодавцем правомірно використано його право застосовувати такі заходи з урахуванням характеру і кількості попередніх порушень трудової дисципліни. 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у порушення вищевказаних вимог закону, статей 263-264 ЦПК України,  а також фактичних обставин справи, дійшов помилкового висновку про відсутність у роботодавця підстав для звільнення позивача, тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в позовних вимогах про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення позивача на роботі. 
Порушення трудових прав позивача її звільненням не встановлено, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
На підставі викладеного рішення Косівського районного суду від 01 грудня 2023 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позову. 
Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу директора Розтоківського ліцею Кутської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області Уляни Матичук задовольнити. 
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 01 грудня 2022 року скасувати. 
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Розтоківського ліцею Кутської селищної ради про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати - відмовити. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і підлягає касаційному оскарженню протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 27 березня 2023 року.

Головуюча                                                                 Є.Є. Мальцева

 Судді:                                                                 В.М. Барков
                                                                       
                                                        В.А. Девляшевський