Справа № 127/11623/22
Провадження № 22-ц/801/294/2023
Категорія: 69
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуменюк К. П.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року	  	м. Вінниця	

       Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Стадника І. М., Сопруна В. В.,
з участю секретаря судового засідання: Обертун Н. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Гуменюка К. П. в залі суду в м. Вінниці, повний текст судового рішення складений 18 жовтня 2022 року, 
у справі № 127/11623/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, 

встановив:
У червні 2022 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.
Позов мотивований тим, що 15 січня 2016 року сторони зареєстрували шлюб.
Від шлюбу мають доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Зазначає, що спільне життя у сторін не склалось через несумісність характерів, часті образи з боку відповідача. Останнім часом шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться. 
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 15 січня 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 58; після розірвання шлюбу залишити за нею прізвище - « ОСОБА_4 »;  стягнути понесені нею судові витрати з відповідача.
Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року позов задоволено.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 15 січня 2016 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 58.
Відновлено ОСОБА_2 дошлюбне прізвище - « ОСОБА_4 ».
Вирішено питання про судові витрати.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені, спільне господарство вони не ведуть, отже, шлюб існує лише формально, а тому його збереження буде суперечити інтересам позивача.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 листопада 2022 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без задоволення. Роз`яснено відповідачу, що він може оскаржити заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року в загальному порядку.
У грудні 2022 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати та закрити провадження по справі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач неодноразово звертав увагу суду, що у них є спільна малолітня дитина, що він проти розірвання шлюбу, також просив суд надати їм час на примирення, дружина була не проти. Натомість суд прийняв рішення та не надав час на примирення. 
Вважає, що суд формально поставився до розгляду справи, не з`ясував фактичні взаємини між ними, не в повній мірі врахував спільних малолітніх дітей, оскільки крім спільної доньки ОСОБА_5 , 2015 року народження, вони з дружиною спільно виховують ще двох її неповнолітніх дітей – ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (2008 та 2010 років народження відповідно), та не вжив достатніх заходів для примирення подружжя та дійшов передчасного висновку про розірвання шлюбу, що суперечить інтересам сім`ї.
Відзив на апеляційну скаргу впродовж встановленого судом строку не надходив, проте його відсутність не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції, що передбачено частиною третьою статті 360 ЦПК України.
Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Чернілевська Р. В. в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без участі позивача та її представника, проти задоволення апеляційної скарги сторона позивача заперечує, рішення суду першої інстанції просить залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідач ОСОБА_1  в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду повністю відповідає.
Судом встановлено, що 15 січня 2016 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що складено актовий запис № 58, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 , виданим 15 січня 2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с.6).
Сторони мають дитину – дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 10 вересня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с.7).
Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частиною першою статті 55 СК України визначено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги.
Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.
Частиною другою статті 104 СК України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.
Відповідно до частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.
Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Враховуючи принцип рівноправності жінки та чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Однак, принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що йдеться у статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінки» у ч. 1 підпункту «с» - «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».
Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.
За таких обставин, примушування до перебування у шлюбі одного з подружжя, який проти цього заперечує, буде порушувати його законні права та інтереси і суперечити вимогам закону.
Відповідно до частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_2 , заявляючи вимогу про розірвання шлюбу, обґрунтувала її небажанням збереження шлюбу та зазначила, що спільне життя з відповідачем не складається через несумісність характерів, часті образи з боку відповідача, останній часто ініціює сварки з нею. Шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільне господарство не ведеться, унаслідок чого зникли всі ознаки повноцінної сім`ї.
Задовольняючи позов та розриваючи шлюб між сторонами, суд першої інстанції правильно застосував положення статті 112 СК України, врахувавши той факт, що на час звернення до суду з позовом та на час ухвалення судового рішення позивач відповідно наполягала та не відмовилась від вимог щодо розірвання шлюбу, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечитиме її інтересам.
Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують доводів позовної заяви та заявлених позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги про не вжиття судом першої інстанції достатніх заходів спрямованих на примирення подружжя не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до статті 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців (ч. 7 статті 240 ЦПК України).
Отже, надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.
Натомість, вирішуючи спір, суд з`ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім`ї є неможливим, тоді як доводи відповідача зводяться до з`ясування взаємовідносин між сторонами, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 грудня 2020 року по справі №456/848/16-ц, у якій зазначено, що згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
За змістом указаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно постановив рішення про розірвання шлюбу, так як протягом тривалого часу сторони спільно не проживають, свої шлюбні стосунки не відновили і такого бажання позивач не висловила.
Колегія суддів враховує позицію позивача, яка категорично заперечує проти задоволення апеляційної скарги, вважає збереження сім`ї є неможливим, наполягає на розірванні шлюбу.
Хоч в апеляційній скарзі відповідач і зазначив про можливе примирення сторін, але доказів на підтвердження вчинення ним реальних заходів щодо налагодження із позивачем сімейних відносин не надав.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що з моменту подачі позову про розірвання шлюбу (червень 2022 року) до ухвалення оскаржуваного рішення суду примирення між сторонами так і не відбулось.
Більше того, отримавши 15.08.2022 позовну заяву з додатками відповідач не скористався правом подати відзив, відповідно до статті 178 ЦПК України, зазначивши у ньому заперечення щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову, з якими він не погоджується, не клопотав перед судом про надання строку на примирення.
В апеляційній скарзі скаржник не навів обґрунтованих мотивів, які б свідчили про помилковість висновків суду щодо неможливості збереження шлюбу. Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Враховуючи наведене, волевиявлення позивача на розірвання шлюбу, відсутність доказів, які б свідчили про можливість збереження шлюбу між сторонами, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення її без задоволення, а заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року без змін.
За правилами статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
       Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 02 лютого 2023 року.

Головуючий                                                                  Ю. Б. Войтко

Судді:                                                                   І. М. Стадник

                                                         В. В. Сопрун